Справа № 159/1204/25
Провадження № 2/159/772/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 квітня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») через підсистему ЕСІТС «Електронний суд» звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення 43 436,38гривень заборгованості за кредитним договором №199854-КС-001 від 19.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.01.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі на умовах платності і строковості був укладений кредитний договір №199854-КС-001. На виконання договору відповідач отримав від ТОВ «Бізнес Позика» кредит у розмірі 10 000 гривень, строком на 24 тижні до 05.07.2024, зобов`язався сплатити проценти за користування кредитними коштами за стандартною ставкою 2% в день, зниженою 1,15288411% в день, і сплатити 1 500 гривень комісії. Повернення кредиту мало відбуватися згідно з графіком платежів, проте відповідач жодних платежів на повернення кредиту чи сплати процентів не здійснив. Станом на 08.02.2025 за відповідачем рахується заявлена до стягнення заборгованість в розмірі 43 436,38гривень, що складається з 10 000 гривень основного боргу, 31 936,38 гривень заборгованість за процентами, 1 500 гривень комісії.

Ухвалою від 04.03.2025 на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився. Відповідно до вимог ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час і місце проведення судового розгляду, згідно з рекомендованим поштовим повідомленням 727 адресат відсутній за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 .

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року в справі 911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Враховуючи згоду позивача, керуючись статтею 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).

Суд встановив, що 19.01.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 з використання інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі на платформі https://my.bizpozyka.com укладений договір про надання споживчого кредиту №199854-КС-001.

За умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 гривень (п.2.6), строком на 24 тижні (п.2.3) до 05.07.2024 (п.2.7), на умовах сплати комісії за надання кредиту 1 500 гривень та повернення кредиту строковими платежами згідно з погодженим графіком (п.3.2.3). За користування кредитом встановлена стандартна процентна ставка 2 % в день і знижена 1,15288411% в день. Сторони домовилися, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком, у внаслідок чого виникає прострочення більш ніж на 7 днів, то умови про застосування зниженої ставки втрачають чинність і до відносин сторін застосовується стандартна процентна ставка. (п.3.2.2).

Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора UA-0440, який надіслано на номер мобільного телефону відповідача.

ТОВ «Бізнес Позика» виконало зобов`язання за договором і перерахувало на вказаний відповідачем платіжний засіб НОМЕР_1 кошти у розмірі 10 000 гривень, що підтверджено інформаційною довідкою оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Профітгід» (транзакція № 40567-72533-04673).

Згідно з наданим позивачем розрахунком відповідач кошти не повертав, станом на 08.02.2025 заборгованість за кредитним договором складає 43 436,38гривень, з них : 10 000 гривень основного боргу, 31 936,38 гривень заборгованість за процентами, 1 500 гривень комісія.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

В силу ч.2 ст.639 ЦК України договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» ( далі Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з наданими позивачем даними з Особистого кабінету відповідач ОСОБА_1 через веб-сайт Кредитодавця https://my.bizpozyka.com шляхом введення Логіну (номер мобільного телефону) і паролю ввійшов до особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС), ознайомився з умовами кредитування, акцептував оферту, отримав одноразовий ідентифікатор для підписання договору.

Тому укладений між сторонами Кредитний договір №199854-КС-001 від 19.01.2024 за формою відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію», договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи доведено, що відповідач взяв на себе зобов`язання за кредитним договором, порушив його умови та допустив виникнення заборгованості.

Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.13-15) відповідач жодних платежів на повернення кредиту не вносив.

Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Ураховуючи наведене суд вважає доведеною заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000 гривень.

Також є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії в сумі 1500 гривень з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, включені в загальні витрати за споживчим кредитом.

В силу частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Сплата комісії в розмірі 1500 гривень передбачена умовами договору №199854-КС-001 від 19.01.2024 (п.2.5), є складовою загальних витрат за споживчим кредитом і підлягає сплаті відповідачем.

Крім тіла кредиту і комісії, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в межах строку кредитування в розмірі 31 936,38 гривень, розраховані за процентною ставкою 1,15288411% в день в пільговий період і 2% в день в інший період.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.

У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У кредитному договорі сторони погодили строк кредитування з 19.01.2024 до 05.07.2024 (169 днів) і не вчиняли дій для його пролонгації.

Частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023.

Згідно з п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX максимальний розмір денної ставки не може перевищувати 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%.

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (до якого включений п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання цим Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності.

Кредитний договір у цій справі укладений 19.01.2024, тому кредитором може бути застосована максимальна процентна ставка 1% в день.

У зв`язку з цим заявлену до стягнення заборгованість необхідно перерахувати: 10000х1%х169 = 16900 гривень.

Загальний розмір задоволених позовних вимог відповідно становить 10 000 гривень тіло кредиту + 16900 гривень проценти +1500 гривень комісії = 28400,00 гривень.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог витрати зі сплати судового збору.

Позивач сплатив судовий збір за ставкою 0,8 в розмірі 2422,40 гривень. Позов задоволено на 65% (28400х100%:43436,38), тому до стягнення підлягає 1575,00 гривень (2422,40х65%:100) судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 247, 263, 265, 268, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3,6, 207, 509, 512, 514, 526, 530, 626, 628, 638, 639, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №199854-КС-001 від 19.01.2024 в розмірі 28 400 (двадцять вісім тисяч чотириста) гривень, з яких 10 000,00 гривень - основного боргу, 16 900,00 гривень - заборгованість за відсотками, 1500,00 гривень комісія.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 1575 (одну тисячу п`ятсот сімдесят п`ять) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», , адреса: м.Київ бульвар Л.Українки, 26 офіс 411.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 01.04.2025.

ГоловуючийТ. В. ДЕНИСЮК