Справа № 521/4110/24
Провадження № 2/521/416/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2025 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів у порядку захисту прав споживачів,
До Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку в подальшому було уточнено звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів у порядку захисту прав споживачів та просили суд стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 290 000,00 гривен, 8 700,00грн (3% річних від простроченої суми), моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень та кошти на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень, з урахуванням курсу НБУ України на час ухвалення рішення.
Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.11.2021 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 . Коли постало питання щодо обладнання кухні в спірній квартирі, ОСОБА_1 скористався порадою свого бригадира ОСОБА_4 , який порадив звернутись з питанням виготовлення кухонних та інших меблів до ОСОБА_5 . Після отримання номеру телефону позивач з?єднався з Відповідачем.
У зв?язку з тим, що ОСОБА_1 знаходиться за межами країни, тому весь час вони вели переписку у мобільному додатку Viber. Обговоривши певні деталі та дійшовши порозуміння з Відповідачем, 23.12.2022року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений усний договір побутового підряду, згідно до якого останній зобов?язався виготовити кухонні меблі та меблі для ванної кімнати та встановити їх в квартирі АДРЕСА_1 , у розумні строки. На виконання нашого договору з 23.12.2022 року і по сьогодні, позивачами здійснювались перекази коштів у строки та розмірах, що вказувались Відповідачем. Так, було переведено загалом 199 071,00 грн. на картки відповідача та 2000 доларів США готівкою (перекази були зроблені з карток позивачів, 2 000,00 доларів переказав брат ОСОБА_1 ).
Через те, що відповідач ОСОБА_3 не виконав умови договору, вводив позивачів в оману, пообіцявши, що все виготовлено, але за невідомих причин, до цього часу він не встановив усі меблі, маючи на руках ключі від квартири, позивач ОСОБА_1 06.01.2024 року був змушений звернутися до Кіберполіції, номер звернення 342390, після чого відповідач вийшов на зв`язок та після запропонованого позивачем варіанту вирішити договорені відношення у мирному та один одному задовільному сенсі, з пропозицією встановити кухонні та інші меблі у тижневий строк, та вказуючи що в нього є ключі, - відповідач зверхньо та демонструючи хамську поведінку, спілкувався з позивачем. Таким чином позивачі просять також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень, так як їх сім?я вимушені були проживати у квартирі без належним чином обладнаної кухні та ванної кімнати. З цих підстав захисту порушеного права позивачі звертаються до суду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.61-62)
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгля по суті позовних вимог. (а.с.152)
У судове засідання представник позивачів не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивачів, в якому представник позивачів просила розглядати справу без її участі та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення суду.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходили, відзив не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 23.12.2022 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений усний договір побутового підряду, згідно до якого останній зобов?язався виготовити кухонні меблі та меблі для ванної кімнати та встановити їх в квартирі АДРЕСА_1 , у розумні строки.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 285070627 від 16.11.2021 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61596277 від 15.11.2021 16:47:24, приватний нотаріус Косюк Олена Петрівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.. (а.с. 23)
Як вбачається з матеріалів справи, було переведено загалом 199 071,00 грн. на картки відповідача, а саме на картку відповідача - НОМЕР_1 : 15.05.2023 року - 7691,00 грн.; 10.05.2023 року - 40 000,00 грн.; 02.05.2023 року - 11 235,00 грн.; 19.04.2023 року - 11 060,00 грн.; 18.04.2023 року - 40 000,00 грн.; 02.03.2023 року - 27 000,00 грн.; 23.12.2022 року - 39 520,00 грн.; на картку відповідача - НОМЕР_2 : 29.07.2023 року - 5 690,00 грн.; 27.07.2023 року - 16 875,00 грн., що підтверджується доданими до заяви виписками з мобільного додатку банку та виписками з месенджеру Viber. (а.с. 25-33, 34-45)
Зокрема відповідач ОСОБА_3 отримав готівкою 2 000 доларів США, що підтверджується перепискою з месенджеру Viber (а.с. 34) та пояснень самого відповідача щодо обставин справи, які містяться в довідці № 554 (ЄО № 363 від 06.01.2024 року), яка була складена лейтенантом поліції Максимом Дворцовим. (а.с. 109-110)
Також з повідомлення у месенджері Viber від 28 липня 2023 року вбачається, що відповідач отримав ключі від квартири, де повинен був встановити меблі. (а.с. 43)
Також Верховний Суд України у постановах від 17.04.2020р. у справі №905/2319/17, від 25.03.2020р. у справі №570/1369/17 дійшов висновку що переписка у VIBER, skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями ті іншим, є належним електронним доказом у судових справах.
Верховний Суд України неодноразово зазначав що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст. 7 ЦК України ( Постанови Верховного Суду від 27.11.2018р. у справі №914/2505/17, від 13.10.2021р. у справі № 923/1379/20).
З долучених позивачами скріншотів із застосунку «Viber» достеменно встановлено, що переписка велася між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 ..
Як вбачається з листа АТ «Укрсиббанк» (UKRSIBBANK) № 29-4-01/07-1650-БТ від 25.06.2024 року, на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про витребування доказів від 11.06.2024 року, повідомлено інформацію щодо переказу грошових коштів з платіжної картки № НОМЕР_3 , відкритої на ім?я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на банківські картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за період з 01.01.2022р. по 01.09.2023р. та надано у вигляді витягу з виписки по картковому рахунку № НОМЕР_5 у валюті UAH, до якого емітована зазначена платіжна картка. Також надано інформацію щодо переказу грошових коштів з платіжної картки № НОМЕР_6 , відкритої на ім?я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , на банківські картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за період з 01.01.2022р. по 01.09.2023р. надано у вигляді витягу з виписки по картковому рахунку № НОМЕР_8 у валюті UAH, до якого емітована зазначена платіжна картка. З надісланих банком виписок по карткових рахунках вбачається, що на банківські картки відповідача було перераховано з позивачами грошові кошти на загальну суму 199 071, 00 грн.. (a.c.87-88)
Відповідно до листа АТ «Універсал Банк» (Universal Bank) № БТ/4068 від 25.06.2024 року повідомлено, що карта за № НОМЕР_1 була емітована банком на ім`я ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_9 . (a.c.82)
Відповідно до листа АТ «ТАСКОМБАНК» № 5299/47.7.-БТ від 30.10.2024 року, на виконанняя ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про витребування доказів від 07.10.2024 року, повідомлено, що ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_9 ) в АТ «ТАСКОМБАНК» відкрито рахунок № НОМЕР_10 у гривнях, операції по якому можуть здійснюватись за допомогою зазначеної в резолютивній частині Ухвали банківської платіжної картки № НОМЕР_2 (віртуальна банківська платіжна картка, що існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія). (a.c.131)
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).
Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Спеціальними видами договору підряду є, зокрема договір побутового підряду (статті 865-874 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ч.3. ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов?язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов?язується прийняти та оплатити виконану роботу.
До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Договір підряду (побутового підряду) є складним зобов?язанням, оскільки включає як права, так і обов?язки кожної із його сторін (обов?язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов?язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов?язку підрядником).
За правилами ст.ст.525,526,530,629 ЦК України, зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається. Договір є обов?язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однією із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.
Аналіз положень ч.5 ст.653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв?язку і істотним його порушенням однієї зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було виконано жодних робіт за вищезазначеним Договором.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитись від виконання договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати стягнення збитків, якщо виконавець своєчасно не припустив до виконання зобов?язань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається із вищевикладеного, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по виконанню підрядних робіт, взагалі не здійснив будь-яких робіт, відмовляється повертати отримані ним кошти.
За таких обставин за невиконання Договору з відповідача належить стягнути отримані ним кошті в розмірі 199 071,00 грн. (загальна сума переказів на банківські картки відповідача) та 2000 доларів США, що на день подачі позову за курсом НБУ становить 77 940 грн. (2000 х 38,97 грн.), а в сумі підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 277 011,00 грн., тому позов в цій частині є таким, що підлягає задоволенню частково.
Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми суд зазначає наступне.
Позивачі зазначають про необхідність включення до заборгованості 3% річних за прострочення виконання вказаного зобов`язання (ст.625 ЦК України), що становить суму в розмірі 8 700 грн. (3% річних).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ураховуючи наведене, вимогу позивачів про стягнення трьох процентів річних, згідно зі ст. 625 ЦК України суд вважає безпідставною, оскільки наведена стаття передбачає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання.
Із обставин заявленого позову вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли із договору підряду, згідно з яким відповідач має виконати певні послуги (виготовити меблі та встановити їх), а тому вищенаведена норма не застосовується до таких правовідносин.
Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду у позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи викладене, щодо відшкодування моральної шкоди за порушення усного договору побутового підряду від 23.12.2022 року, зокрема, у справі про порушення зобов`язання з надання послуг щодо виготовлення кухонних меблів та меблів для ванної кімнати, суд вважає за необхідне вказати на таке.
У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.
Пункт 5 частини першої статті 4 Закону про захист прав споживачів передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів термін «продукція» у цьому Законі вживається у значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
За змістом частини другої статті 22 Закону про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, суд вважає, що порушення ОСОБА_3 зобов`язання з надання послуг з виготовлення меблів, незважаючи на умови укладеного договору, є недоліком продукції (неналежним наданням послуг з виготовлення меблів) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої вкладникові таким неналежним наданням фінансової послуги.
Закон про захист прав споживачів (як в чинній редакції, так і в редакції, чинній станом на дату укладення Договору) не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю.
У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №303/2147/14-ц (провадження № 6-1790 цс 15) зроблено висновок: «Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону».
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення зобов`язання з надання послуг з виготовлення меблів, суд враховує, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказане узгоджується з думкою Великої Палати Верховного суду, викладеній у Постанові від 01.09.2020 у справі №№216/3521/16-ц.
У цьому випадку суд оцінює обставини порушення умов договірних зобов`язань з боку Відповідача, відповідно до умов договору, а також факт повної оплати Позивачами послуг, вважає що факт тривалого невиконання умов Договору та неповернення коштів є фактом заподіяння моральної шкоди, а умовам справедливості та розумності буде відповідати моральна шкода у розмірі 10 000,00 гривень. В решті вимог моральної шкоди слід відмовити за необгрунтованістю.
При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_3 на користь відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 277 011,00 грн. та моральна шкода у розмірі 10 000 грн..
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки, про зверненні до суду з позовом позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2870 гривні 11 копійок (з розрахунку 287 011 (сума, що підлягає стягненню) / 348 700 (сума, заявлена до стягнення) х 3 487 (сума судового збору).
Крім того, позивачі просять суд стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати по сплаті правової допомоги, які підтверджуються Договором про надання правничої допомоги № 5 від 15.01.2024 року, квитанцією № 1302/2024 від 12.02.2024 року на суму 15 000 грн., Актом наданих послуг від 11 березня 2025 року.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідачем ОСОБА_3 розмір витрат, понесених позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, не спростований. З клопотанням про зменшення цих витрат відповідач не звертався.
З урахуванням вище зазначеного, суд вважає, що понесені позивачами витрати підтверджені належними доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, в розмірі 15 000,00 грн..
На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 610, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.12,13,81,89, 247, 263-265, 279, 280-281 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів у порядку захисту прав споживачів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) матеріальну шкоду у розмірі 277 011 (двісті сімдесят сім тисяч одинадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) витрати на правову допомогу у сумі суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 870 (дві тисячі вісімсот сімдесят) гривні 11 копійок.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду виготовлений 21 березня 2025 року.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН