УХВАЛА

02 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 216/2430/21

провадження № 61-3844ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду

з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимоги, просили:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість завданих збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mercedes

Benz 817, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 234 322,63 грн,

що складається з: 105 834,52 грн - вартість завданої матеріальної шкоди;

107 815,71 грн - сума інфляції за весь час прострочення виплати боргу

(105 834,52 грн) за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2023 року;

20 672,40 грн - три проценти річних від простроченої суми за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2023 року та понесені судові витрати;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість завданих збитків в розмірі 247 367,32 грн, що складається з: 111 726 грн - сума сплачена ОСОБА_3 у 2013-2014 роках позивачу ОСОБА_2

в рахунок завданих ОСОБА_1 збитків внаслідок ДТП в порядку зворотної вимоги (регресу); 113 818,04 грн - сума інфляції за весь час прострочення виплати боргу (111 726 грн) за період з 01 липня 2016 року

по 01 січня 2023 року; 21 823,28 грн - три проценти річних від простроченої суми за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2023 року та понесені судові витрати.

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 21 березня 2024 року, залишеним без змін

постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за прострочення основного зобов`язання 3% річних - 13 824,26 грн та інфляційні

витрати - 64 390,40 грн, а всього стягнув 78 214,66 грн.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позову відмовив.

21 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав

до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року

у вказаній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на такі обставини.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права

та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом

(пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу

до категорії малозначних помилково.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно

до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне

та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності

й визначеності у цивільних правовідносинах.

Предметом позову у цій справі є вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, стягнення 3% річних

та інфляційних втрат. Ціна позову становить 481 689,95 грн, яка станом

на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Ухвалені у цій справі судові рішення можуть бути оскаржені виключно

за наявності випадків передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником

не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права

на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, 3% річних

та інфляційних втрат.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров