КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/5413/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/2529/24

01 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Васюка Миколи Миколайовича та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

05 лютого 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

03 липня 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось до суду з клопотанням про залучення співвідповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до участі до справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2024 року клопотання ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено.

Залучено до участі у цивільній справі за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , у тому числі в кв.165 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року. Проте, Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між Відповідачами та Позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів Споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» та мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася.

Однак з жовтня 2015 року за вказаною квартирою своєчасно не вносилась плата за отримані послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та з квітня 2018 року не вносилася плата за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01 січня 2024 року утворилась заборгованість.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води у розмірі 33 796,64 грн.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» 3% річних в розмірі 1951,77 грн. та інфляційна складова боргу 6802,11 грн., а всього 8753,88 грн

В решті задоволення позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі по 1 514,00 грн., з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 12 грудня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Васюк М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , як і її представник, на час судового розгляду та до нього, не володіли жодною інформацією стосовно суті спору та не мали змоги надати будь яких відзивів та заперечень, оскільки на момент написання заяви представник та ОСОБА_1 володіли тільки інформацією яка була розміщена на інтернет ресурсі "Судова влада України", де неможливо встановити стосовно яких саме послуг централізованого опалення та постачання гарячої води Позивач позивається з позовом про стягнення заборгованості, які періоди прострочення платежів, оскільки не відомо про який будинок та адресу йде мова.

Зумовлене це тим, що з 2014 року ОСОБА_1 фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 (зауважимо, саме цю адресу ОСОБА_1 вказувала в якості реквізитів у заяві про ознайомлення з матеріалами справи). До цього щодо ОСОБА_1 Дніпровським районним судом міста Києва розглядалась справа №755/12405/24, а саме 17.07.2024 Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ у справі №755/12405/24 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги на користь Державного підприємства "Управління житловими будинками" Управління справами Апарату Верховної Ради України", у цій справі будучи боржником зверталась з заявою про скасування судового наказу, де також вказувала останню адресу.

Крім того, вказує, що щодо місця знаходження ОСОБА_1 , вже тривалий час, а саме з березня 2022 рок вона перебуває за кордоном, а саме у Республіці Польща, на підтвердження цьому ОСОБА_1 отримала PESEL (Numer PESEL) (ідентифікаційний номер, який використовується в Польщі для ідентифікації осіб): 4.

Зазначимо що враховуючи договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 28.11.2014, остання з відчуженням права власності на нерухоме майно вже вказаної квартири АДРЕСА_3 і закінчила своє фактичне проживання, а також право будь якого користування майном, а тому немає жодного відношення до вказаної заборгованості за період 2015 року за послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та з квітня 2018 року за послуги з постачання гарячої води.

Крім того, не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 грудня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мамаєв Д.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з початку повномасштабного вторгнення російської федерації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були змушені покинути територію України. Окрім того, станом на сьогодні відповідачі отримали посвідку на тимчасове проживання та наразі повертатись в Україну не збираються.

Фактично в даному випадку постає питання, яким чином з боку ОСОБА_2 по справі здійснювалось нарахування за гаряче водопостачання за період з лютого 2022 року по грудень 2023 року за фактичної відсутності проживання як і ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , так і будь-кого іншого в квартирі.

Заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості за вказаний період, а саме лютий 2022 року по грудень 2023 року задоволенню не підлягають.

Крім того, апелянт вказує, що до матеріалів позовної заяви не було додано відповідні тарифи, які затвердженні уповноваженими органами за наданні житлово-комунальні послуги.

Зазначений розрахунок заборгованості в позові не дає розуміння як і ОСОБА_2 , так і суду про розмір застосовного позивачем тарифу при обрахуванні заборгованості. Проте, суд першої інстанції формально поставився до винесення рішення по справі, не досліджуючи реальну наявну заборгованість споживачів.

Окрім того, виникає обґрунтоване питання щодо сум штрафних санкцій, оскільки ані відповідних сум, ані будь-яких формул даний розрахунок не містить як і немає обґрунтування кінцевих сум 3% річних та індексу інфляцій. В свою чергу, взагалі не зрозуміло яким чином позивач здійснював даний розрахунок, виникнення цих сум та чому саме заявлено данні суми до стягнення.

В апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції до суми заборгованості не застосовано строки позовної давності щодо періоду з 01.10.2015 року по 05.02.2021 року, в той час як поважних причин пропуску чи клопотання про його поновлення позовна заява не містить.

22 січня 2025 року та 28 січня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшливідзиви на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Васюка М.М., в яких останній вказував, що Дніпровським районним судом м. Києва були прийняті всі належні й можливі заходи з повідомлення апелянта про наявність на розгляді судової справи про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Суд першої інстанції відправив судові документи апелянту на відому йому офіційну адресу місця реєстрації та проживання. Суд не повинен розшукувати осіб і виявляти їх можливе фактичне знаходження в іншому місці. Враховуючи події, що відбуваються в Україні, на сьогодні взагалі численна кількість споживачів комунальних послуг фактично знаходиться не за місцем своєї реєстрації, а за кордоном. Але цей факт не дає привілеїв таким споживачам не сплачувати за комунальні послуги за місцем реєстрації, оскільки відповідні послуги надаються виконавцем послуг і повинні бути оплачені.

Як встановлено судом першої інстанції, та що підтверджується матеріалами справи, ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками направлялась за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання апелянта.

Крім того, представник позивача вказує, що особи, які зареєстровані у житлі, є споживачами комунальних послуг. У період виникнення заборгованості за надані послуги, місце постійного проживання ОСОБА_1 підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва, а відповідно вона є споживачем наданих до квартири послуг.

Доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду зверталися до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з повідомленням (уточненням) про зміну кількості фактично проживаючих осіб у квартирі, про зміну власника квартири, відповідачами не надано.

Отже, саме споживач, має інтерес до надання достовірних відомостей про кількість осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, а також відомостей про зміну кількості таких осіб.

Крім того, 27 січня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мамаєва Д.Ю., в якому останній вказував, що твердження апелянта про те, що позивачем не зазначені застосовувані протягом спірного періоду тарифи, а судом не враховано наслідки спливу строків позовної давності, не відповідають дійсності.

ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до відповіді на відзив надало деталізовані розрахунки суми боргу за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (з урахуванням строків позовної давності, які містять відомості, яким чином позивач визначив щомісячну суму коштів до сплати, які тарифи ним застосовувались, яка кількість спожитої води та теплової енергії враховувалась, опалювальну площу кватири, з чого позивач виходив, визначаючи саме такий розмір щомісячних споживань гарячої води та теплової енергії відповідачам.

Крім того, суд першої інстанції позов задовольнив частково, саме через застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Разом з тим, зазначає, що саме на власників квартири покладено тягар утримання свого майна, та відповідно, сплати за житлово-комунальні послуги надані в квартиру.

Зазначає, що право на неоплату вартості комунальних послуг не застосовується до постачання теплової енергії, і вказане положення цілком відповідає сутності наданої послуги, - послуга надається в будинок та нарахування здійснюються у залежності від опалювальної площі квартири незалежно від кількості фактичного проживаючих/зареєстрованих відсутності мешканців в квартирі, житло та будинок опалюється.

Право на неоплату вартості комунальних послуг можливо застосувати до послуги з постачання гарячої води лише за умови відсутності приладів обліку спожитої послуги. Тобто, право на неоплату вартості комунальних не застосовується до постачання гарячої води в разі, якщо облік спожитої послуги здійснюється засобом обліку гарячої води.

Квартира АДРЕСА_4 обліковується у ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» як така, що протягом спірного періоду обладнана індивідуальним засобом обліку гарячої води за № 65552584 (акт звірки по показникам індивідуального лічильника ГВП додавався до відповіді на відзив на позовну заяву та додатково копія додається до відзиву на апеляційну скаргу).

Вказаний засіб обліку був на абонентському обліку у ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» весь спірний період, остання повірка здійснена 22 лютого 2024 року (свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 22.02.2024 додається, документ отриманий позивачем після пред`явлення позову до суду).

Докази на підтвердження протилежного в матеріалах справи відсутні.

Вказує, що за загальним правилом, особи, що зареєстровані у житлі, є споживачами комунальних послуг. У період виникнення заборгованості за надані послуги, як встановлено Дніпровським районним судом м. Києва, місце постійного проживання ОСОБА_1 зареєстровано в квартирі АДРЕСА_4 , а відповідно дана особа є споживачами наданих до квартири послуг.

Зазначає, що ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» самостійно не визначає та не встановлює споживачам послуг тарифи за надані послуги, таким чином до 08.07.2021 року тарифи на послугу з централізованого опалення для ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» встановлювалися Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), а з 08.07.2021 року Розпорядженнями Виконавчого органу Київської міської ради.

Щодо строків позовної давності, вказує, що з 12 березня 2017 року строк позовної давності спочатку був продовжений, а потім призупинений, відтак, борг у період 12.03.2017 - 01.01.2024 за послугу з центрального опалення постачання теплової енергії, у період 01.04.2018 - 01.01.2024 за послугу з постачання гарячої води є таким, що нарахований в межах строку позовної давності, а відповідно вимога про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності застосована судом першої інстанції лише до частини заявлених позивачем позовних вимог, а саме за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії в період 01.10.2015 - 11.03.2017 включно.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у відзивах скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і кв.165, здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг згідно рішення від 01 червня 2012 року № 198.

Пунктом 3.3 Статуту ТОВ "Євро-Реконструкція", передбачено, що основними видами господарської діяльності є діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно розрахунку заборгованості позивача з надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_5 заборгованість відповідачів з жовтня 2015 року по грудень 2023 року складає 48 534 грн. 32 коп. (включаючи 3% та інфляційну складову боргу).

Згідно розрахунку заборгованості позивача з надання послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_6 , о/р НОМЕР_1 заборгованість з відповідачів з квітня 2018 року по грудень 2023 року складає 5 622 грн. 49 коп. (включаючи 3% та інфляційну складову боргу).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_6 , за період з 30.01.2017 року по 22.11.2023 року зареєстрована відповідачка ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_7 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 28.11.2014 року.

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Задовольняючи позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідачі є споживачами послуг з постачання гарячої води та теплової енергії, які надавалися позивачем, на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, проте, відповідачами не здійснюється оплата послуг, а тому витрати з надання вказаних послуг підлягають стягненню з боржників (відповідачів), обов`язок яких є солідарним.

При обрахуванні суми заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії та гарячої води у загальному розмірі 40 616 грн. 07 коп. судом першої інстанції в основу обчислень покладена надана позивачем довідка-розрахунок.

Посилаючись на те, що на правовідносини, які виникли між учасниками справи, поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованості з оплати послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції - 10 449 грн. 82 коп., 3 % річних за весь час прострочення у розмірі 3 090 грн. 92 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами пунктів 37-39 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

Крім того, в статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» законодавець визначив, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За приписами Закону України «Про захист прав споживачів» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з постачання теплової енергії за своїм функціональним призначенням належать до житлово-комунальних послуг.

Згідно п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Вищенаведене також кореспондується із вимогами Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року №690.

Отже, особа, яка є споживачем послуг з постачання гарячого водопостачання, зобов`язана сплачувати надані їй такі послуги вчасно.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до копії витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб №102804813 від 22 листопада 2023 року, у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_6 , за період з 30 січня 2017 року по 22 листопада 2023 року, зареєстрована відповідач ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_7 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 28.11.2014 року.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» № 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ «Євро-Реконструкція». Проект договору про надання ТОВ «Євро-Реконструкція» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Позивач зазначає, що договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами, на момент виникнення заборгованості між відповідачами та позивачем не було укладено, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» не надавалася.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц міститься правовий висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, як з`ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, оскільки відповідачі з жовтня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та з квітня 2018 року за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 січня 2024 року в розмірі 40 616 грн. 07 коп., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 37 636 грн. 85 коп. та заборгованість із сплати за гаряче водопостачання в розмірі 2 979 грн. 22 коп., на підтвердження чого надано помісячний розрахунок суми заборгованості.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції відносно того, що розмір заборгованості відповідачів за отримані, проте не сплачені житлово комунальні послуги підтверджено належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , як і її представник, на час судового розгляду та до нього, не володіли жодною інформацією стосовно суті спору та не мали змоги надати будь яких відзивів та заперечень, оскільки на момент написання заяви представник та ОСОБА_1 володіли тільки інформацією яка була розміщена на інтернет ресурсі "Судова влада України", де неможливо встановити стосовно яких саме послуг централізованого опалення та постачання гарячої води Позивач позивається з позовом про стягнення заборгованості, які періоди прострочення платежів, оскільки не відомо про який будинок та адресу йде мова, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Суд першої інстанції відправив судові документи апелянту на відому йому офіційну адресу місця реєстрації та проживання. У суду відсутні повноваження розшуку осіб і виявляти їх можливе фактичне знаходження в іншому місці. Враховуючи події, що відбуваються в Україні, на сьогодні взагалі численна кількість споживачів комунальних послуг фактично знаходиться не за місцем своєї реєстрації, а за кордоном. Але цей факт не дає привілеїв таким споживачам не сплачувати за комунальні послуги за місцем реєстрації, оскільки відповідні послуги надаються виконавцем послуг і повинні бути оплачені.

Таким чином, отримання апелянтом здійсненого відправлення судом на належну адресу місця реєстрації та проживання апелянта перебуває поза межами контролю суду.

Враховуючи, що протягом судового процесу адреса місця реєстрації та проживання апелянта не змінювалась, апелянтом не доведено поважність причин не отримання відправленої кореспонденції від суду.

Щодо посилань апелянта про те, що враховуючи договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 28.11.2014, остання з відчуженням права власності на нерухоме майно вже вказаної квартири АДРЕСА_3 і закінчила своє фактичне проживання, а також право будь якого користування майном, а тому немає жодного відношення до вказаної заборгованості за період 2015 року за послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та з квітня 2018 року за послуги з постачання гарячої води суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право виконавця комунальної послуги у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача.

Відповідно до вимог пп. 11 п. 45 Правил надання послуг з постачання гарячої воли. затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (зі змінами), п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення виконавцем змін до договору та проведення розподілу загальних обсягів спожитих послуг між споживачами багатоквартирного будинку з урахуванням внесених змін.

Доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду зверталися до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з повідомленням (уточненням) про зміну кількості фактично проживаючих осіб у квартирі, про зміну власника квартири, відповідачами не надано.

Отже, саме споживач, має інтерес до надання достовірних відомостей про кількість осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб.

Обов`язку періодичної перевірки кількості осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, у виконавця комунальної послуги немає, плата за надані послуги нараховується у відповідності до достовірних відомостей, наданих споживачем.

На підставі заяви споживача із підтверджуючими документами про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються послугою, виконавцем послуг вносяться відповідні зміни до договору та системи розподілу загальних обсягів спожитих послуг між споживачами багатоквартирного будинку.

Таким чином, у разі зміни кількості фактично проживаючих/зареєстрованих осіб у квартирі, відповідачі зобов`язані надати відповідну заяву, а відсутність такої заяви є порушенням споживачем вимог нормативно-правових актів в частині зобов`язань споживача інформувати виконавця в місячний термін про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються послугою, у виконавця відсутні правові підстави для проведення перерахунку обсягів наданих послуг та розміру плати за надані послуги споживачу в попередніх періодах.

Право на неоплату вартості комунальних послуг не застосовується до постачання теплової енергії, що випливає з характеру наданої послуги, - послуга надається в будинок та нарахування здійснюються у залежності від опалювальної площі квартири незалежно від кількості фактичного проживаючих/зареєстрованих осіб. Навіть за відсутності мешканців в квартирі, житло та будинок опалюється.

Крім того, право на неоплатність вартості комунальних послуг виникає лише за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Щодо доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мамаєва Д.Ю. про те, що на яких підставах здійснювалось нарахування за гаряче водопостачання за період з лютого 2022 року по грудень 2023 року за фактичної відсутності проживання як і ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , так і будь-кого іншого в квартирі, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 , як особа, місце проживання якої зареєстровано в кв. АДРЕСА_4 та власник цієї квартири ОСОБА_2 , не звертались до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» щодо документального оформлення не проживання в квартирі, а також ОСОБА_1 не знімались з реєстрації у вказаній квартирі протягом спірного періоду.

Відповідно до положень законодавства України та усталеної судової практики, відповідне документальне оформлення не проживання в квартирі обов`язково здійснюється безпосередньо перед виконавцями комунальних послуг, а зменшення вартості послуг можливе лише з часу звернення.

Звернень щодо уточнення фактичної кількості зареєстрованих/фактично проживаючих осіб у квартирі до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» від відповідачів не надходило, відповідних заяв та заяв щодо документального оформлення не проживання в квартирі, немає і в матеріалах справи.

Нарахування коштів за спожиті комунальні послуги протягом спірного періоду здійснювалось на підставі показників встановлених приладів обліку, правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період не вбачається.

Щодо доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мамаєва Д.Ю., що судом першої інстанції до суми заборгованості не застосовано строки позовної давності щодо періоду з 01.10.2015 року по 05.02.2021 року, в той час як поважних причин пропуску чи клопотання про його поновлення позовна заява не містить, спростовуються тим, що судом першої інстанції застосовані наслідки спливу строків позовної давності лише до частини заявлених позивачем позовних вимог, а саме за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії в період 01.10.2015 - 11.03.2017 включно.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 N? 928 був неодноразово продовжений.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 квітня 2023 року.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, подана представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Мамаєвим Д.Ю. заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності не може бути застосована судом до заявлених позивачем позовних вимог за послугу з централізованого опалення у період з 12 березня 2017 року по 01 січня 2024 року та за послугу з постачання гарячої води у період з 01 квітня 2018 року по 01 січня 2024 року, борг нараховано в межах строку позовної давності.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаєапеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційні скарги не містять.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 255, 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Васюка Миколи Миколайовича - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Судді: