ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 646/11804/24

провадження № 22-ц/818/1387/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року, ухвалене суддею Демченко І.М., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 17 січня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № згідно умов якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 10 000грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку), зі сплатою відсотків за користування позикою у порядоку та розмірі встановленому цим договором, строком на 30 днів до 16 лютого 2024 року. Свої зобов`язання за договором ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» виконало надавши позичальнику грошові кошти у зазначеному розмірі. Відповідач свої зобов`язання за вказним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 23 жовтня 2024 року мається заборгованість в розмірі 79 750грн., яка складається з: 10 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 69 750грн. гривень заборгованість за процентами, яку позивач просить стягнути.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року позов ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - залишено без задоволення.

Стягнуто з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови в задоволенні позову. Вказують, факт укладання кредитного договору за допомогою засобів електронного зв?язку, підтверджується роздруківкою з електронної пошти ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», з якої було відправлено на електронну адресу відповідача одноразові ідентифікатори для підпису договору позики та паспорту споживчого кредиту. Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також у договорі позики та паспорті споживчого кредиту після йоготпідписання сторонами. ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» виконало свої зобов?язання за договором позики у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000грн, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, копія якої була долучена до позовної заяви.

Розміри відсоткової ставки за користування кредитними коштами був узгоджений сторонами, та нараховані ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» у відповідності до умов договору.

У відповіді на відзиві, який фактично є відзивом на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту укладання з ним кредитного договору у встановленому законом порядку та отримання за ним грошових коштів. Кредитна картка, на яку посилається позивач, йому не належить. Докази долучені до апеляційної скарги не були предметом дослідження судом першої інстанції, а тому не можуть бути прийняті на стадії апеляційного розгляду.

Що стосується понесених ним витрат на правову допомогу, то зазначений розмір ним підтверджений належними та допустимими доказами. Позивачем не надавалися заперечення щодо не погодження із визначеним ним розміром витрат на правову допомогу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 січня 2025 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів перерахування кредитних коштів на підставі кредитного договору № від 17 січня 2024 року на належний відповідачеві рахунок.

Проте, повністю погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Зазначений договір є публічним договором приєднання.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ТОВ «ІННОВА ФІНАНС»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 січня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання грошових коштів у позику №.

Із змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора izlp6y4z9.

Також, матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який також підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора v8264tg71.

Факт використання відповідачем ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора, для підписання вказаних документів, підтверджується роздруківкою з поштової скриньки позивача, з якої вбачається направлення на електронну пошту відповідача одноразових ідентифікаторів: izlp6y4z9 для підписання кредитного договору; v8264tg71 для підписання паспорту кредиту (а.с.39).

Отже, позивачем доведено факт укладення 17 січня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 договору надання грошових коштів у позику № в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Що стосується отримання відповідачем грошових коштів.

Так, відповідно до п. 1.1. Договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 10 000грн. шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані нараховані згідно п. 1.3, п. 1.5 та /або п. 1.6 Договору, його додатків.

Згідно п.п.1.1.4, 1.1.5 Договору дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - 1,5% на день (547,5% річних).

Процентна ставка позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5% річних).

Із пункту 1.4.2 договору вбачається, що загальні витрати за споживчим кредитом (позикою) на дату укладення договору складають:

7 500грн. за базовою ставкою за весь строк користування кредитом (позикою);

4 500грн. за заниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом (позикою).

Згідно пунктів 1.2, 1.3 строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 17 січня 2024 року. Дата повернення позики 16 лютого 2024. Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів.

Пунктом 1.5 договору визначено, що на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,5% (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») від суми позики за кожний день користування позикою.

У межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до розділу 4 даного договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка, визначена у п. 1.1.5 цього договору з першого дня дії договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті.

У випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2 договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного у п. 1.2 цього договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,5% на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка у розмірі 2,5 % на день від суми позики за кожен день користування позикою.

За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Даний пункт не застосовується на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування (п. 1.6 договору).

Відповідно до п. 1.8 договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно з умовами договору не пізніше строку, вказаного у п. 1.2 та або п. 1.3 договору.

Згідно з п. 1.9 договору, розрахунок сукупної вартості позики за дисконтною (зниженою) процентною ставкою та терміни платежу згідно до строку передбаченого п. 1.2 цього договору, зазначені у Графіку розрахунків (таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику), який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до договору).

Паспорт споживчого кредиту містить аналогічні умови щодо суми та строку кредиту, та процентів.

Як вбачається із квитанції до платіжної інструкції №19739-1354-82383667 від 17 січня 2024 року, на яку посилається позивач, як на підставу переведення коштів на рахунок відповідача, 17 січня 2024 року ТОВ ФК «Контрактовий дім», за дорученням ТОВ «Іннова Фінанс», здійснив переказ грошових коштів у розмірі 10 000грн. на картковий рахунок НОМЕР_1 , номер операції НОМЕР_2 .

Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта ОСОБА_1 та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у договорі № від 17 січня 2024 року.

У зв?язку із чим, висновок суду щодо неможливості ідентифікувати особу позичальника за вказаної вище квитанцією та недоведеність отримання позивальником грошових коштів є помилковим.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем отриманих ним за вказаним договором грошових коштів в розмірі 10 000грн., тому зазначена сума підлягає стягненню з останнього на користь позивачва.

Що стосується відсотків за користування грошових коштами.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53,54), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункти 6.22-6.25), від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 (пункт 6.28) та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц та ряді інших.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами Договору надання грошових коштів у позику № від 17 січня 2024 року строк дії договору 30 днів (пункт 1.2), дана надання позики 17 січня 2024 року, дата повернення позики 16 лютого 2024 року (пункти 1.3.1 1.3.2). Можливість пролонгації строку позики передбачена розділом 4 Договору, проте вона не була застосована.

Відповідно до пункту 1.1.4 Договору, Дисконтна (знижена) процентна ставка 1,5 % на день, відповідно до пункту 1.1.5, процентна ставка Поза акційна (Базова) 2,5 % на день.

В пункті 1.6 договору вказано, що у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного в п. 1.2 Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою в розмір 1,5 % на день перераховуються і до взаємовідносин Сторін застосовується поза акційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,5 % на день від суми Позики за кожен день користування Позикою.

Умовами Договору не передбачено необхідності в такому разі укладення додаткових угод, тощо, отже сторони погодили, що застосування Базової процентної ставки відбувається автоматично в разі невиконання обов`язку по поверненню коштів, отриманих в кредит та процентів, нарахованих за зниженою процентною ставкою.

Отже, з урахуванням досягнутої домовленості між кредитором та позичальником, позивач вправі був нараховувати проценти, обумовлені Договором, а саме в розмірі 2,5 % на день (в зв`язку з порушенням строку повернення кредиту) до 16 лютого 2024 року включно, надалі включається механізм захисту прав кредитора, закріплений в статті 625 ЦК України.

Натомість позивач здійснив нарахування процентів, зазначених в умовах Договору, по 23 жовтня 2024 року включно, про що зазначено ним у позовній заяві.

Отже, апеляційний суд наводить власний розрахунок процентів, що підлягають стягненню:

10 000грн. (сума кредиту) * 2,5% (Базова процентна ставка) х 30 (строк дії Договору) = 7 500грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7 500грн. процентів за користування кредитними коштами та 10 000грн. тіла кредиту, а всього 17 500грн.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Що стосується понесених відповідачем витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000грн. представником відповідача Яресько Т. В. надано такі докази: копію договору про надання правової допомоги від 13.11.2024 та додаток №1 до цього договору, відповідно до яких якого вартість послуг адвоката складає фіксований гонорар у розмірі 10 000грн.; розрахункову квитанцію №13/11/24 на суму 10 000грн., де особою, яка провела розрахунок зазначено ОСОБА_1 ; акт приймання-передачі послуг №1 від 15 листопада 2024 (ознайомлення з матеріалами справи, представництво інтересів в суді, підготовка відзиву та інших заяв по суті, участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ).

Враховуючи характер виконаної адвокатом Яресько Т.В. роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відзиву на позовну заяву, прийняття участі у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість та доведеність понесеного відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в першої інстанції в розмірі 10 000грн.

Також, у відповіді на відзив, який є фактично відзивом на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , в особі представника Яресько Т.В., заявлено клопотання про стягнення з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» витрат на правничу допомогу понесену під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000грн.

На підтвердження зазначеного розміру витрат апеляційному суду надано додаток №2 від 21 січня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 13 листопада 2024 року, відповідно до якого вартість послуг адвоката складає фіксований гонорар у розмірі 10 000грн.; розрахункову квитанцію №29/01/25 на суму 10 000грн., де особою, яка провела розрахунок зазначено ОСОБА_1 ; акт приймання-передачі послуг №1 від 29 січня 2025 (представництво інтересів в суді апеляційної інстанції, зокрема, ознайомлення із апеляційною скаргою, консультація, складання відзиву на апеляційну скаргу).

Колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість та доведеність понесеного відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційної інстанції в розмірі 10 000грн.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем не заявлялось.

Разом з тим, частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення 79 750грн., до задоволення підлягає сума в розмірі 17 500грн., що становить 21,94% задоволених позовних вимог, а 78,06% відповідно розмір відмовлених позовних вимог.

Таким чином, загальний розмір витрат на правничу допомогу понесених відповідачем складатиме в суді першої та апеляційної інстанції становитиме 15 612грн. (20000грн. * 78,06%.).

Що стосується судового збору.

При поданні позову ТОВ «Іннова Фінанс» сплатив 2 422,40грн судового збору з урахуванням того, що позов подано через систему «Електронний суд» (а.с.40), за подання апеляційної скарги ТОВ «Іннова Фінанс» сплатило 3 633,60грн. з урахуванням того, що апеляційну скаргу подано через систему «Електронний суд» (а.с.93), а усього 6 056грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 328,68грн. (6 056грн. х 21,94%) понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Отже, різниця судових витрат складає 14 283,32грн. = (15 612грн. 1 328,68грн.), яка підлягає стягненню з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № від 17 січня 2024 року в розмірі 17 500грн., з яких: 10 000грн. заборгованість за тілом, 7 500грн. заборгованість за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 14 283,32грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова