ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м.Суми

Справа №950/3046/23

Номер провадження 22-ц/816/476/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 29 січня 2024 року у складі судді Бакланова Р.В., ухвалене в м. Лебедин Сумської області, повне судове рішення виготовлено 01 лютого 2024 року,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Лебединська міська рада Сумської області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Право користування даною квартирою йому було надано на підставі ордеру на надання жилого приміщення в будинку АДРЕСА_2 від 17 лютого 1988 року. Починаючи з 04 березня 1988 року він проживав у квартирі разом зі своєю сім`єю: дружиною, дітьми та сином дружини від першого шлюбу. Після конфлікту, який стався між ним та дружиною, вона та її син вигнали його з квартири. Відповідач змінила замки та не впускає до квартири. Він неодноразово намагався вирішити питання в досудовому порядку, намагався зв`язатися з дружиною, але на телефонні дзвінки вона не відповідає. Оскільки дружина на контакт не йде та перешкоджає у користуванні житловим приміщенням, яке відповідно до ордеру було видане йому, він був вимушений звернутися до органів поліції. До органів поліції звертався декілька разів, однак органи поліції не вчинили жодних дій, посилаючи на те, що немає ознак кримінального правопорушення. На даний момент він не має постійного місця проживання та тимчасово проживає у своєї сестри. Оскільки ордер на надання житлового приміщення в будинку був виданий на його ім`я, вважає, що ця квартира належить йому.

Просив суд у примусовому порядку зобов`язати ОСОБА_1 надати йому доступ до користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати не чинити перешкоди у користуванні власністю у майбутньому; вселити його у квартиру.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Лебединська міська рада Сумської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задоволено в повному обсязі.

Зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 доступ до користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що нею порушено права позивача, а вона не є належним відповідачем даній судовій справі. Зазначає, що 24 листопада 2015 року вона була знята з реєстраційного обліку у спірній квартирі та не користується нею, а тому вона жодним чином не чинить перешкоди позивачу у користуванні цим житловим приміщенням та, відповідно, не може виконати ухвалене судом рішення.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу, в установлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частинах 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 04 березня 1988 року зареєстрований (прописаний) за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у шлюбі з відповідачкою з 28 листопада 1986 року, що стверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 (а.с.4-5).

17 лютого 1988 року відповідно до ордеру на житлове приміщення №73 виданого виконавчим комітетом Лебединської міської ради народних депутатів ОСОБА_2 (а.с.78) було надане житлове приміщення по адресі АДРЕСА_1 сім`ї у складі ОСОБА_2 , якого зазначено як основного квартиронаймача, ОСОБА_1 дружина та трьох синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

З витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 14 червня 2023 року (а.с.6) встановлено, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 4 березня 1988 року і по дату видачі витягу. Окрім ОСОБА_2 у цьому житловому приміщенні зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

З довідки №02-10/1687 від 14 червня 2023 року, виданої виконавчім комітетом Лебединської міської ради Сумської області (а.с.8) встановлено, що квартира АДРЕСА_3 , у якій зареєстрований ОСОБА_2 , перебуває у комунальній власності Лебединської міської територіальної громади, свідоцтво про право власності на вищезгадану квартиру не видавалось.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів визнання позивача ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а тому його право на житло підлягає поновленню, а позов задоволенню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як суд дійшов їх без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку із позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18) (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) (пункти 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17-ц (провадження № 14-626цс18) (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (провадження № 14-61цс19) (пункт 31) та від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19) (пункт 63)).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказував на те, що саме відповідач, яка є його дружиною, порушує його право на користування житловим приміщенням, адже вона вигнала його з квартири, без його згоди зареєструвала в ній невідомих йому осіб та змінила замки в дверях.

Відповідач суду пояснила, що позивач добровільно залишив спірне житлове приміщення та більше 20 років там не проживає. Крім того, сама відповідач з 2015 року знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою та не проживає у квартирі АДРЕСА_3 . У спірному житловому приміщенні фактично проживає один із синів відповідача разом з родиною.

З витягу з реєстру територіальної громади слідує, що ОСОБА_1 24 листопада 2015 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 54). Також, з наданого позивачем витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні вбачається, що станом на 14 червня 2023 року ОСОБА_1 не значиться, як особа, що зареєстрована в спірному житловому приміщенні.

Матеріали справи не містять будь яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживає в спірному житловому приміщенні чи користується ним, та чинить перешкоди у користуванні цією квартирою.

Зобов`язуючи ОСОБА_1 надати доступ до житлового приміщення, суд першої інстанції не з`ясував коло осіб, які проживають у цьому приміщенні і, за ствердження позивача, чинять йому перешкоди у вселенні до цієї квартири.

Таким чином, з огляду на те, що у справі не було зібрано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , яка не зареєстрована та не проживання у квартирі АДРЕСА_3 , чинить перешкоди у користуванні цим житловим приміщенням, колегія суддів дійшла до висновку, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у цій судовій справі, відтак у задоволенні позовних ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також, з позивача на користь відповідача належить стягнути 1481 грн 53 коп. судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 29 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1481 гривню 53 копійки судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов