Справа № 740/5111/24
Провадження № 2/740/131/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

учасники справи:

-представник позивачки Мотлях О. О.,

-представник відповідача Сидоренко О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовами ОСОБА_1 , поданими представником адвокатом Мотляхом Олександром Олексійовичем, до Фермерського господарства «Світлови» (далі ФГ «Світлови», фермерське господарство), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області (далі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, управління), про розірвання договорів суборенди, стягнення орендної плати, зобов`язання повернути земельні ділянки,

установив:

У серпні 2024 року адвокат Мотлях О. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовними заявами, в яких просив:

стягнути з ФГ «Світлови» на користь позивачки заборгованість з орендної плати за договором суборенди від 02.09.2016 у розмірі 120 352,19 грн;

розірвати договір суборенди від 02.09.2016, укладений між позивачкою та ФГ «Світлови», щодо суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0250 площею 32,0443 га, у тому числі під сільськогосподарськими угіддями (рілля) 32,0443 га;

зобов`язати ФГ «Світлови» повернути позивачці земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0250 площею 32,0443 га, у тому числі під сільськогосподарськими угіддями (рілля) 32,0443 га;

стягнути з ФГ «Світлови» на користь позивачки заборгованість з орендної плати за договором суборенди від 02.09.2016 у розмірі 288 548,33 грн;

розірвати договір суборенди від 02.09.2016, укладений між позивачкою та ФГ «Світлови», щодо суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0024 площею 59,7778 га, у тому числі під сільськогосподарськими угіддями (рілля) 59,7778 га;

зобов`язати ФГ «Світлови» повернути позивачці земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0024 площею 59,7778 га, у тому числі під сільськогосподарськими угіддями (рілля) 59,7778 га;

стягнути з ФГ «Світлови» на користь позивачки заборгованість з орендної плати за договором суборенди від 02.09.2016 у розмірі 74 170,46 грн;

розірвати договір суборенди від 02.09.2016, укладений між позивачкою та ФГ «Світлови», щодо суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:6002 площею 51,5039 га;

зобов`язати ФГ «Світлови» повернути позивачці земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:6002 площею 51,5039 га, у тому числі під сільськогосподарськими угіддями (рілля) 51,5039 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.09.2015 між позивачкою та ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області укладено договори оренди земель, згідно з умовами яких ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області надало, а позивачка прийняла в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства), а саме: з кадастровим номером :08:001:0250 площею 32,0443 га, у тому числі рілля 32,0443 га; з кадастровим номером :09:001:0024 площею 59,7778 га, у тому числі рілля 59,7778 га; з кадастровим номером :06:001:6002 площею 51,5039 га, у тому числі рілля 51,5039 га, пасовища 27,6001 га.

Згідно з умовами вищевказаних договорів оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0250 площею 32,0443 га становить 429 826,32 грн, з кадастровим номером :09:001:0024 площею 59,7778 га 1 030 529,60 грн, з кадастровим номером :06:001:6002 площею 51,5039 га 264 894,53 грн.

У договорах сторони узгодили, що позивачка має право передавати земельні ділянки або їх частини без згоди ГУ Держгеокадастр в Чернігівській області та без зміни їх цільового призначення в суборенду.

02.09.2016 позивачка передала вищевказані земельні ділянки в суборенду ФГ «Світлови», уклавши відповідні договори суборенди. Згідно з п. 9 договорів суборенди орендна плата вноситься суборендарем у наступних формах та розмірах: у грошовій формі безготівково 4 % від її нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. З урахуванням нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розмір орендної плати за договорами суборенди земельних ділянок за рік складає: з кадастровим номером :08:001:0250 17 193,17 грн, з кадастровим номером :09:001:0024 41 221,19 грн, з кадастровим номером :06:001:6002 10 595,78 грн. Пунктом 11 договорів суборенди передбачено, що орендна плата вноситься суборендарем у такі строки щомісячно в рівних частках на поточний рахунок сільської ради, однак, уклавши додаткові угоди № 1 до договорів суборенди від 30.10.2018, сторони виклали вказаний пункт у новій редакції, а саме: «Орендна плата нараховується та виплачується суборендарем один раз на рік у 1 кварталі наступного року».

Однак на порушення п. 9, 11 договорів суборенди з моменту їх укладення і до подання позовної заяви до суду відповідач жодного разу не сплатив позивачці орендну плату, чим порушив умови договорів суборенди, а також права та інтереси позивачки. Розмір заборгованості відповідача перед позивачкою за сім років дії договорів суборенди земельних ділянок складає: з кадастровим номером :08:001:0250 - 120 352,19 грн, з кадастровим номером :09:001:0024 288 548,33 грн, з кадастровим номером :06:001:6002 74 170,46 грн.

При цьому ФГ «Світлови» самостійно та добровільно сплачувало за позивачку орендну плату за договорами оренди, що жодним чином не може вважатися виконанням відповідачем умов договорів суборенди щодо сплати орендної плати за такими договорами. Умови договорів суборенди від 02.09.2016 не передбачають можливості ФГ «Світлови» сплачувати орендну плату за договорами суборенди шляхом сплати орендної плати за ОСОБА_1 за договорами оренди, і між сторонами не укладалося окремих правочинів, які б передбачали таку можливість.

Своїми діями ФГ «Світлови» порушило умови договорів суборенди, зокрема, пунки 9, 11, та обов`язки, передбачені ст. 24 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, а також права та інтереси позивачки, які полягають у позбавленні її орендної плати за договорами суборенди земельних ділянок за сім років. При цьому систематична несплата суборендарем орендної плати є однією з підстав припинення договору суборенди та повернення орендодавцеві земельних ділянок.

Ухвалами Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, підготовчі засідання призначено на 30 вересня 2024 року 15-00 год., 01 жовтня 2024 року 11-00 год., 02 жовтня 2024 року 12-00 год., які в подальшому відкладено на 06 грудня 2024 року 14-00 год., 14-15 год., 14-30 год.

У відзивах на позовні заяви представник відповідача ФГ «Світлови» адвокат Сидоренко О. О. позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважав їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними належними доказами, та просив відмовити в задоволенні позовів, посилаючись на те, що в укладених між сторонами договорах суборенди не передбачено умови, що відповідач зобов`язаний здійснювати орендну плату на рахунки позивачки. До укладення угоди № 1 орендна плата вносилася на поточний рахунок сільської ради, тобто до місцевого бюджету, а не на поточний рахунок ОСОБА_1 . При цьому нова редакція п. 11 договорів суборенди також не містить обов`язку щодо внесення орендної плати на рахунки позивачки, а тому ФГ «Світлови» правомірно і з дотриманням умов договору суборенди здійснював орендну плату та сплачував податки з 2016 по 2024 роки до місцевого бюджету. У договорах не міститься жодних банківських реквізитів рахунків позивачки, на які відповідач начебто був зобов`язаний вносити грошові кошти. Крім того, за період з 2016 по 2024 рік позивачка жодного разу не зверталася до фермерського господарства з повідомленнями, претензіями чи вимогою про виплату орендної плати безпосередньо їй. Натомість усі податкові повідомлення-рішення, за якими Головне управління ДПС у Чернігівській області кожного року (з 2015 по 2024 роки) визначало суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати, виставлялися на рахунок позивачки, і як наслідок направлялися на адресу позивачки, яка в свою чергу самостійно передавала всі ППР-рішення фермерському господарству для їх оплати. Представник відповідача зазначив, що позивачка є державним службовцем та не має права займатися іншою оплачуваною (крім, викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, а тому їй заборонено отримувати дохід від договорів суборенди, у зв`язку з чим її доводи про невиконання ФГ «Світлови» умов договорів в частині неотримання орендної плати є незаконними та безпідставними. На спростування доводів позивачки про наявність у фермерського господарства заборгованості зі сплати оренди за земельні ділянки до відзиву додано платіжні інструкції та доручення про сплату оренди та податків до місцевого бюджету. Таким чином, позивачкою та її представником не доведено наявності порушеного права, оскільки умовами договорів суборенди не передбачено здійснення орендної плати на рахунки ОСОБА_1 , а надані стороною відповідача докази щодо сплати орендної плати за договорами та податків за період з 2016 по 2024 роки спростовують обставини, викладені в позовних заявах про систематичну несплату оренди.

У відповіді на відзив представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Мотлях О. О. заперечив проти доводів, вкладених у відзиві, та просив задовольнити позовні вимоги, оскільки починаючи з 30.10.2018 відповідно до п. 11 договорів суборенди в новій редакції передбачено, що орендна плата нараховується та виплачується суборендарем один раз на рік в 1 кварталі наступного року і в такій редакції вказаного пункту договору вже не було жодних умов про те, що орендна плата вноситься суборендарем на поточний рахунок сільської ради, тобто у зв`язку з цим з 30.10.2018 орендна плата за договором суборенди повинна була сплачуватися відповідачем безпосередньо позивачці. Відповідач та його представник у відзиві фактично визнає та погоджується, що не сплачував позивачці орендну плату за договорами суборенди, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка не спростована ні відповідачем, ні його представником належними та допустимими доказами. Також не надано доказів на підтвердження сплати зазначеної заборгованості відповідачем ОСОБА_1 на поточний рахунок сільської ради до 30.10.2018, а з 30.10.2018 безпосередньо позивачці. Сплата фермерським господарством податкових зобов`язань замість ОСОБА_1 жодним чином не може вважатися виконанням ФГ «Світлови» умов договорів суборенди щодо сплати орендної плати за цими договорами. Умовами договорів суборенди не передбачено можливості сплати орендної плати за користування земельними ділянками шляхом сплати орендної плати за ОСОБА_1 за договорами оренди, а також інших податкових зобов`язань. За твердженням представника позивачки, нормами чинного законодавства не встановлено обмежень для осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» щодо розпорядження своїм майном, зокрема, майновими правами. Надання позивачкою в суборенду земельних ділянок та отримання доходів в якості орендної плати за них не є діяльністю, яку позивачці заборонено здійснювати, що повністю спростовує твердження відповідача про те, що він не міг сплачувати ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за договорами суборенди. До того ж у договорах суборенди, укладених між сторонами, не передбачено обов`язку звертатися до фермерського господарства з вимогою чи претензією для того, щоб він сплатив орендну плату за користування земельними ділянками.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про об`єднання справ в одне провадження: об`єднано в одне провадження цивільну справу № 740/5111/24 (провадження № 2/740/1505/24) за позовом ОСОБА_1 до ФГ «Світлови» про розірвання договору суборенди та стягнення орендної плати з цивільною справою № 740/5112/24 (провадження № 2/740/1506/24) за позовом ОСОБА_1 до ФГ «Світлови» про розірвання договору суборенди та стягнення орендної плати та з цивільною справою № 740/5116/24 (провадження № 2/740/1507/24) за позовом ОСОБА_1 до ФГ «Світлови» про розірвання договору суборенди та стягнення орендної плати.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 31 січня 2025 року 10-00 год., який відкладено на 13 березня 2025 року 09-00 год.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Мотлях О. О. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати за договорами суборенди, яка виникла з 2016 року, при цьому у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а потім введенням воєнного стану та браком грошових коштів звернулася до суду лише в 2024 році. За твердженням представника позивачки, у відзивах на позовні заяви відповідач фактично визнає, що не сплачував на користь позивачки орендну плату за договорами суборенди земельних ділянок, при цьому суду не надано жодного доказу здійснення такої оплати. У свою чергу сторона позивачки не заперечує, що відповідач сплачував замість ОСОБА_1 орендну плату, однак це була сплата податків не за договорами суборенди земельних ділянок, а за договорами оренди. Суми здійснених відповідачем платежів є меншими за розмір орендної плати за договорами суборенди земельних ділянок. При цьому сторони в жодному договорі не погоджували такого способу оплати. Здійснення таких платежів фермерським господарством не підтверджує виконання його зобов`язань перед ОСОБА_1 , передбачених умовами договорів суборенди. Також вважав безпідставними та такими, що не стосуються предмета спору, доводи відповідача про те, що позивачка є державним службовцем та не має права отримувати доходи у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками відповідно до договорів суборенди.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідачем не було порушено жодних прав позивачки. Пояснив, що фермерське господарство сплачувало орендну плату за користування земельними ділянками на підставі податкових повідомлень-рішень, що є документами індивідуальної податкової звітності, які виставлялися та направлялися особисто позивачці, яка в свою чергу передавала їх відповідачу для здійснення оплати. Відповідач не міг в інший спосіб отримати вказані повідомлення. Також зазначив, що в п. 9 та 11 (як у попередній, так і в новій редакції) не передбачено, що оренду плату за користування земельними ділянками необхідно сплачувати безпосередньо на рахунки ОСОБА_1 . Натомість відповідач сплачував орендну плату безпосередньо на рахунки сільської ради, як було передбачено в попередній редакції п. 11 договорів суборенди. ФГ «Світлови» здійснювало такі платежі періодично, без затримок, жодних зауважень, зокрема, з боку позивачки не було. На його думку, підставою для звернення до суду з указаними позовами в 2024 році є сімейний конфлікт, який виник між позивачкою та директором фермерського господарства. Також представник відповідача заперечив щодо доводів представника позивача про суми платежів, здійснених фермерським господарством, які, на його думку, є меншими за розмір орендної плати. Так, зокрема, чинним законодавством передбачено, що умови договорів суборенди обмежені умовами договорів оренди земельних ділянок, а тому не можна стверджувати, що фермерське господарство сплатило меншу суму, ніж ту, яку передбачено в договорах суборенди, так як такі суми є тотожними.

У матеріалах справи міститься заява представника третьої особи про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 10.09.2015 між ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області та ОСОБА_1 укладено договори оренди землі, згідно з умовами яких орендодавець (ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області) надав, а орендар ( ОСОБА_1 ) прийняв у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства), а саме: з кадастровим номером :08:001:0250 площею 32,0443 га, у тому числі рілля 32,0443 га; з кадастровим номером :09:001:0024 площею 59,7778 га, у тому числі рілля 59,7778 га, які знаходяться на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, а також з кадастровим номером :06:001:6002 площею 51,5039 га, у тому числі рілля 51,5039 га, пасовища 27,6001 га, яка знаходиться на території Перебудівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (т. 1 а. с. 13-16, 154-157, т. 2 а. с. 36-39).

Сторони погодили, що указані договори укладено строком на 49 років. Орендна плата вноситься орендарем у наступних формах та розмірах: у грошовій формі безготівково 4 % від її нормативної грошової оцінки. Крім того, орендар має право, зокрема, передавати в суборенду земельну ділянку або її частину без згоди з орендодавцем та без зміни цільового призначення.

На виконання умов вищевказаних договорів оренди землі сторонами підписано акти приймання-передачі об`єктів оренди від 10.09.2015 (т. 1 а. с. 17, 158, т. 2 а. с. 40).

До позовної заяви додано розрахунки розміру орендної плати за земельні ділянки державної власності, грошова оцінка яких проведена на 20 серпня 2015 року, згідно з якими розмір орендної плати земельної ділянки площею 32,0443 га становить 17 193,17 грн, земельної ділянки площею 59,7778 га 41 221,19 грн, земельної ділянки площею 51,5039 га 10 595,78 грн (т. 1 а. с. 18, 159, т. 2 а. с. 41).

02.09.2016 між ОСОБА_1 та ФГ «Світлови» укладено договори суборенди, об`єктами яких є вищевказані земельні ділянки сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) на строк дії договору оренди (т. 1 а. с. 23-26, 165-168, т. 2 а. с. 45-48).

Відповідно до п. 9 договорів суборенди орендна плата вноситься суборендарем у наступних формах та розмірах: у грошовій формі безготівково 4 % від її нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік.

У п. 11 сторони передбачили, що орендна плата вноситься суборендарем у такі строки щомісячно в рівних частках на поточний рахунок сільської ради.

Згідно з п. 35 договорів зміна умов договору суборенди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання суборендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; систематичної несплати орендної плати (більше трьох місяців). Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п. 36 договорів суборенди).

Відповідно до п. 37 договорів дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором суборенди, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження суборендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

При цьому згідно з п. 38 договорів розірвання договору суборенди землі в односторонньому порядку не допускається.

Право суборенди за вказаними договорами зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, номери запису про інше речове право: 16290554, 16296276, 16291624 (т. 1 а. с. 29, 171, т. 2 а. с. 51).

30.10.2018 між ОСОБА_1 та ФГ «Світлови» укладено додаткові угоди № 1 до договорів суборенди № б/н від 05 вересня 2016 року, в яких сторони погодили змінити п. 11 до розділу «Орендна плата» та виклали його у такій редакції: «Орендна плата нараховується та виплачується суборендарем один раз на рік у 1 кварталі наступного року» (т. 1 а. с. 31, 173, т. 2 а. с. 33).

На підтвердження доводів представника відповідача про відсутність заборгованості у фермерського господарства зі сплати оренди за договорами суборенди до відзивів на позови додано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області за 2016, 2018-2022, 2024 роки, які, за твердженням представника відповідача, позивачка передала фермерському господарству. Зі змісту податкових повідомлень-рішень убачається, що ОСОБА_1 щороку визначалася сума податкового зобов`язання за платежами «Орендна плата з фізичних осіб», зокрема: у 2015 році - 5087,29 грн (т. 1 а. с. 108), 12 309,89 грн (т. 1 а. с. 240) та 3135,19 грн (т. 2 а. с. 126); у 2016 році - 20 631,80 грн (т. 1 зворот а. с. 116) та 12 714,94 грн (т. 2 а. с. 125); у 2018 році - 20 631,80 грн (т. 1 а. с. 109), 49 465,43 грн (т. 1 а. с. 241) та 12 714,04 грн (т. 2 а. с. 127); у 2019 році - 20 631,80 грн (т. 1 а. с. 110), 49 465,43 грн (т. 1 а. с. 242) та 12 714,94 грн (т. 2 а. с. 128); у 2020 році - 20 631,80 грн, 49 465,43 грн (т. 1 зворот а. с. 114, 115) та 12 714,94 грн (т. 2 зворот а. с. 128); у 2021 році - 20 631,80 грн, 49 465,43 грн (т. 1 зворот а. с. 112, 113) та 12 714,94 грн (т. 2 зворот а. с. 130); у 2022 році - 20 631,81 грн (т. 1 зворот а. с. 110), 49 465,42 грн (т. 1 зворот а. с. 242) та 12 714,94 (т. 2 зворот а. с. 129); у 2024 році - 21 684,03 грн (т. 1 зворот а. с. 112), 51 988,16 грн (т. 1 зворот а. с. 243) та 13 363, 40 грн (т. 2 зворот а. с. 131).

До відзивів на позовні заяви додані квитанції, виписки по особовому рахунку фермерського господарства, платіжні доручення щодо сплати ФГ "Світлови" податкових зобов`язань за вищевказаними повідомленнями-рішеннями з призначенням платежів "орендна плата з фіз. осіб згідно з № відповідних ППР / орендна плата з фіз. осіб ОСОБА_1 ". У вищевказаних банківських документах платником зазначено «ФГ «Світлови», а в платіжних інструкціях АТ КБ «Приватбанк» хоча і зазначено платником ОСОБА_1 , однак інструкції підписано платником/ініціатором ОСОБА_3 , про що міститься відповідна відмітка на документах.

Так, ФГ "Світлови" було сплачено: у 2015 році - 12 309,89 грн (т. 1 зворот а. с. 240), 3135,19 грн (т. 2 зворот а. с. 126); у 2016 році- 20 631,00 грн (т. 1 а. с. 117), 49 465,00 грн (т. 1 а. с. 249); у 2018 році - 12 714,94 грн, 70 097,23 грн (т. 1 а. с. 83-86, т. 1 зворот а. с. 214, 215, т. 2 а. с. 100); у 2019 році - 70 100,23 грн та 12 714,94 грн (т. 1 зворот а. с. 85, т. 1 зворот а. с. 217, т. 2 зворот а. с. 102); у 2020 році - 70 097,23 грн (т. 1 а. с. 115, 247, 248), 12 714,94 грн (т. 2 а. с. 129); у 2021 році - 70 097,23 грн (т. 1 а. с. 113, 245, 246), 12 714,94 грн (т. 2 а. с. 131); у 2022 році - 20 631,81 грн (т. 1 а. с. 111), 49 465,42 грн (т. 1 а. с. 243), 12 714,94 грн (т. 2 а. с. 130); у 2024 році - 21 684,03 грн (т. 1 а. с. 112), 51 988,16 грн (т. 1 а. с. 244), 13 363,40 грн (т. 2 а. с. 132).

Також суборендар ФГ «Світлови» сплачувало пдфо та військовий збір за договорами суборенди, що підтверджується банківськими платіжними інструкціями (т. 1 а. с. 101-107, 233-239, т. 2 а. с. 118-124).

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як визначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди, якими, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

Плата за суборенду земельних ділянок державної та комунальної власності не може перевищувати орендної плати, крім випадків передачі в суборенду земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яка перебуває в оренді акціонерного товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення такого державного підприємства, на конкурентних засадах.

Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. Строк суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яка передається на земельних торгах в суборенду акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, яка була передана зазначеному господарському товариству в оренду відповідно до статті 120-1 Земельного кодексу України, не може становити більше 14 років, а для земельних ділянок, переданих в суборенду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), - більше 25 років.

У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Орендар, у свою чергу, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом "д" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Зі змісту наведених положень законодавства випливає, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). Тобто систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), є підставою для розірвання такого договору. При цьому сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, постановах Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 922/367/21, від 23.03.2021 у справі № 922/2754/19, від 07.10.2020 у справі № 313/780/19, від 14.06.2022 у справі № 923/614/21, від 31.07.2020 у справі № 479/1073/18.

Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Ураховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення Цивільного кодексу України, то при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, постановах Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 922/367/21, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 22.10.2019 у справі № 923/826/18, від 17.08.2021 у справі № 923/410/20.

Положеннями ст. 34 Закону України «Про оренду землі» визначено, що в разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Вказані приписи кореспондують з ч. 1 ст. 785 ЦК України.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосувала доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16 зазначено, що в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи.

Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справі № 925/1238/22, добросовісність є однією із засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України). Встановлення недобросовісності дій сторін правовідносин чи їх суперечливої поведінки є правовим висновком суду виходячи з встановлення фактичних обставин конкретної справи. Повноваження суду щодо оцінки доказів є тим процесуальним механізмом, який дозволяє суду оцінити добросовісність дій сторін та встановити суперечливість їх поведінки.

Судом установлено, що відповідно до п. 9 договорів суборенди від 02.09.2016 орендна плата вноситься суборендарем у наступних формах та розмірах: у грошовій формі безготівково 4 % від її нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік.

У попередній редакції п. 11 договорів суборенди земельних ділянок від 02.09.2016 було передбачено, що орендна плата вноситься суборендарем у такі строки щомісячно в рівних частках на поточний рахунок сільської ради. Однак, указаний пункт змінено на підставі додаткових угод № 1, які сторони уклали 30.10.2018. Пунктом 11 (у новій редакції) договорів суборенди передбачено, що орендна плата нараховується та виплачується суборендарем один раз на рік у 1 кварталі наступного року.

Згідно з наданими представником відповідача доказами, а саме платіжними інструкціями, банківськими виписками, орендну плату за користування земельними ділянками замість позивачки за договорами оренди фактично сплачував відповідач, який є суборендарем за договорами суборенди земельних ділянок, і цю обставину фактично визнав представник позивачки, який наполягав на тому, що це самостійне, нічим не передбачене волевиявлення відповідача.

Отже, судом установлено, що починаючи з 2016 року відповідач сплачував на рахунок сільської ради орендну плату за користування земельними ділянками відповідно до договорів суборенди, які передбачали таку можливість (п. 11 договорів суборенди). Після укладення 30.10.2018 додаткових угод, якими з договорів суборенди виключено умови про сплату орендної плати на рахунок сільської ради, відповідач продовжував сплачувати орендну плату замість ОСОБА_1 , і такі його дії фактично схвалювалися позивачкою мовчазною згодою, адже вона не висловлювала жодних заперечень проти цього. Тобто фактично позивачка погодила сплату відповідачем орендної плати замість неї на підставі договорів оренди, укладених з Держгеокадастром в Чернігівській області, і такі його дії схвалювала тривалий час. ОСОБА_1 була обізнана про такий порядок виконання договірного обов`язку відповідачем щодо сплати орендної плати за договорами суборенди, при цьому самостійно таку плату не вносила.

Щодо такого порядку сплати орендної плати позивачка жодних заперечень не висловлювала, не заявляла про порушення зобов`язань з боку ФГ «Світлови» за договорами суборенди, не зверталася до фермерського господарства із запереченнями, вимогами, навіть з урахуванням того, що в 2018 році сторони внесли зміни в договори суборенди, виключивши положення щодо сплати ФГ «Світлови» орендної плати на рахунок сільської ради.

При цьому лише в 2024 році позивачка звернулася до суду з указаними позовними заявами, що свідчить про її суперечливу поведінку, адже її тривале мовчазне схвалення такого порядку сплати відповідачем орендної плати за договорами суборенди та відсутність будь-яких заперечень сформували у відповідача обґрунтовані очікування щодо правомірності його дій. Принцип venire contra factum proprium забороняє зміну правової позиції на шкоду іншій стороні, якщо попередня поведінка особи свідчила про згоду з відповідними обставинами.

З урахуванням принципу змагальності, саме на сторону позивача покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Натомість позивачкою та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту систематичної несплати ФГ «Світлови» орендної плати за договорами суборенди земельних ділянок, та як наслідок, істотного порушення відповідачем умов договорів суборенди, що у свою чергу свідчило б про наявність підстав для розірвання договорів суборенди.

Отже, позивачкою та її представником не доведено систематичної несплати відповідачем орендної плати, а тому суд не вбачає підстав для розірвання договорів суборенди та повернення переданих в суборенду земельних ділянок.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості з орендної плати за договорами суборенди від 02.09.2016, то ці вимоги позивачки суд вважає недоведеними.

Так, представник позивачки не довів наявності у відповідача перед позивачкою заборгованості у вищевказаному загальному розмірі, адже як установив суд, і цю обставину не заперечував представник позивачки, відповідач протягом 2016-2024 років сплачував орендну плату, що підтверджується відповідними платіжними документами, доданими до відзивів на позовні заяви.

Представник позивачки не надав розрахунку суми заборгованості з урахуванням сплачених відповідачем платежів, не довів наявності заборгованості саме в такому розмірі, як зазначено в позовних заявах, не заявляв вимог про зменшення розміру заборгованості з урахуванням сплачених відповідачем сум, а навпаки стверджував про самостійне волевиявлення відповідача сплачувати замість позивачки орендну плату, а тому несе ризик невчинення процесуальних дій згідно зі ст. 12 ЦПК України у вигляді ухвалення рішення на підставі наявних доказів у справі.

Оскільки сторона позивача не довела наявності у відповідача перед позивачкою саме такого розміру заборгованості, який зазначено в позовних заявах, то вимога про стягнення всієї суми заборгованості зі сплати орендної плати за договорами суборенди від 02.09.2016 суд вважає недоведеною та необґрунтованою.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зокрема, згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17).

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Дотримуючись принципу доспозитивності, суд вирішив справу на підставі доказів, наданих сторонами, у межах заявлених позовних вимог, і з огляду на предмет та підстави позовів, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовів у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачкою.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 82, 89, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовів ОСОБА_1 , поданих представником адвокатом Мотляхом Олександром Олексійовичем, до Фермерського господарства «Світлови», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області, про розірвання договорів суборенди, стягнення орендної плати, зобов`язання повернути земельні ділянки відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко