Провадження № 22-ц/802/404/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Осіпука В. В., Шевчук Л. Я.,

з участю :

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцької міської ради Волинської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що в квітні 2023 року померла ОСОБА_4 , яка є її двоюрідною сестрою. Після смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно: квартиру АДРЕСА_1 . Вказує, що вона є єдиним спадкоємцем п`ятої черги. 15 листопада 2023 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Зазначає, що вказаний строк пропущений не з її вини, оскільки вона не була обізнана про смерть спадкодавці та в період дії воєнного стану неправильно зрозуміла положення законодавства щодо оформлення спадщини, яке змінювалося.

Враховуючи викладене, позивач просила визначити причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини поважною та визначити для неї додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю два місяці.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги та не враховано конкретних обставин справи і фактичної доказової бази, наданої на підтвердження позовних вимог, не в повній мірі з`ясовано та не враховано, що пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним і становить лише 15 днів; у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємців та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що в цей період вона змушена була збирати документи в органах реєстрації актів цивільного стану для підтвердження родинних відносин. Про смерть спадкодавця вона дізналась по спливу шестимісячного строку, оскільки тіло ОСОБА_4 знайшла поліція після заяв сусідів і жодна державна установа не повідомила вчасно про час та місце її смерті. З огляду на зазначене, позивачка вважала, що вчасно звертається до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу Луцька міська рада вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Зазначає, що позивачка ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не навела суду поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, Луцький міськрайонний суд Волинської області під час розгляду справи повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав оцінку доказам, на які посилалася позивачка, та прийняв рішення з додержанням норм матеріального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків судів першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржене судове рішення не відповідає, а викладені в апеляційній скарзі доводи заявника є частково прийнятними з огляду на таке.

Судом установлено, що в квітні 2023 року померла ОСОБА_4 (а.с.15).

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно (квартиру АДРЕСА_1 (а.с.21).

Поховання ОСОБА_4 проводилось Луцьким спеціалізованим комбінатом комунально-побутового обслуговування за рахунок коштів місцевого бюджету (а.с.59).

ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 (а.с.6-14). Інших спадкоємців не встановлено.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, ОСОБА_4 проживала разом із чоловіком ОСОБА_5 , однак вони обоє померли одночасно у квітні 2023 року, що підтверджується також іншими доказами у справі.

Як спадкоємець п`ятої черги за законом позивач ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Камінь-Каширського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміної І.М., яка 10 листопада 2023 року засвідчила справжність її підпису на заяві про прийняття спадщини, що була направлена до Першої Луцької державної нотаріальної контори міста Луцька Волинської області і на підставі якої 15 листопада 2023 року державним нотаріусом Севрюковою О.В. було заведено спадкову справу № 456/2023 .

Постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини (з матеріалів справи слідує, що останнім днем подачі заяви про прийняття спадщини є 30 жовтня 2023 року (а.с.17).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначив, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, якщо його ухвалено без правильного визначення суб`єктного складу осіб спору.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позивач - це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, право визначати коло відповідачів має позивач.

Водночас, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (вимоги частини першої статті 2 ЦПК України). З огляду на зазначене суд має обов`язок сприяти належній реалізації учасниками справи їх прав.

Одним із способів забезпечення прав учасників справи є роз`яснення останнім наслідків вчинення та/або невчинення певних процесуальних дій, зокрема наслідки неправильного визначення позивачем кола відповідачів, що має наслідком відмову у позові з цих підстав.

У цій справі позивачка визначила відповідачем Луцьку міську раду Волинської області.

Однак, як пояснив у суді апеляційної інстанції представник позивачки, та як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за спадкодавицею ОСОБА_4 , яка померла в квітні 2023 року, зареєстровано нерухоме майно, а саме, житловий будинок, загальною площею 41,4 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельна ділянка для його обслуговування (а.с.19-20).

Тобто, до спадкового майна, яке належало ОСОБА_4 на праві приватної власності, входять і інші об`єкти нерухомого майна, які знаходяться в м. Камінь-Каширський Волинської області, крім квартири в місті Луцьку Волинської області.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Як видно з матеріалів справи, в ході розгляду даної справи в судовому засіданні відповідачем Луцькою міською радою заявлялось клопотання про залучення Камінь-Каширської територіальної громади до участі у справі в якості третьої особи, однак ухвалою суду від 23 січня 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Разом з тим, як було встановлено під час розгляду справи, із заявою щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла в квітні 2023 року, звернулась лише позивачка ОСОБА_3 . Інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини, тощо, у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини будь-ким із спадкоємців не подавалось. Разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 на час смерті був зареєстрований тільки чоловік спадкодавці ОСОБА_5 , який також помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16, 72). Тобто, окрім позивачки, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину ніхто не прийняв.

Встановивши обсяг нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла в квітні 2023 року, враховуючи, що позивачка претендує на оформлення за нею права власності на все належне спадкодавцю майно у порядку спадкування за законом, колегія суддів доходить висновку, що належними співвідповідачами у справі, що переглядається, крім Луцької міської ради, є Камінь-Каширська територіальна громада, оскільки частина спадкового майна знаходиться на її території.

Отже, судом першої інстанції належним чином не встановлено дані обставини справи. Водночас, наведене має вирішальне значення для визначення кола належних відповідачів у справі.

Колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово вказував, що у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 196/479/23, від 06 жовтня 2021 року в справі № 234/17030/18, від 14 грудня 2023 року в справі № 199/1204/21).

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах №№552/91/18, 554/9144/17).

На стадії апеляційного провадження суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку поданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що даний позов заявлений з приводу спадкування майна за законом після ОСОБА_4 , яка померла в квітні 2023 року, встановивши відсутність інших спадкоємців, окрім позивачки, які прийняли спадщину; приймаючи до уваги, що до участі у справі судом першої інстанції не було залучено Камінь-Каширську територіальну громаду, колегія суддів доходить висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити з наведених вище підстав та мотивів.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з викладеним рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2025 року в цій справі змінити в частині мотивів відмови у позові, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді