УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року

м. Київ

справа № 289/2077/24

провадження № 61-17474ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 наухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2024 рокута ухвалу Житомирського районного суду від 21 лютого

2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення додаткового строку для оформлення права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області

від 29 жовтня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про зменшення розміру судового збору, що підлягає сплаті при подачі нею позовної заяви, а також позов ОСОБА_1 залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків.

ОСОБА_1 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2024 року, в якій зазначила, що оскаржує ухвалу в частині визначення судом розміру судового збору, з урахуванням наявності у неї підстав для зменшення розміру сплати судового збору, а не в частині відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру сплати судового збору, яка апеляційному оскарженню не підлягає.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про зменшення розміру сплати судового збору та залишення позовної заяви без руху, в частині визначення судом розміру судового збору, оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

09 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 лютого

2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовну заяву повністю.

Щодо оскарження ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2024 року, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 17 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тлумачення пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга може бути подана на ухвали суду першої інстанції, вказані за умови їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до матеріалів касаційної скарги та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2024 року не переглядались в апеляційному порядку по суті.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ухвала Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2024 року судом апеляційної інстанції не переглядались по суті, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

За таких обставин касаційний суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2024 року.

Щодо оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року про повернення апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційного інстанції під час ухвалення оскаржуваної ухвали не врахував правові висновки Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, від 14 червня

2023 року у справі № 607/23244/21.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

У частині другій статті 352 ЦПК встановлено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Частиною першою статті 353 ЦПК визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Згідно зі статтею 353 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, вичерпний перелік яких зазначено у даній статті відповідно до буквального змісту кожного з пунктів.

Заперечення на ухвали,що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду

(абзац 5 підпункту 3. 2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010).

У постанові від 29 травня 2019 року в справі №219/10010/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року в справі №607/23244/21 дійшла висновку, що апеляційному оскарженню лише разом із рішенням суду підлягає ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, якщо суд першої інстанції у цій ухвалі встановлює розмір судового збору, який позивач (заявник) має сплатити при зверненні до суду, або порядок його обчислення, однак особа не погоджується з таким розміром або з порядком його обчислення. Такі ухвали суду першої інстанції не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Також не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В такому випадку заявник може реалізувати своє право на апеляційне оскарження такого судового рішення шляхом включення заперечень на нього до апеляційної скарги на рішення суду відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про зменшення розміру сплати судового збору та залишення позовної заяви без руху в частині визначення судом розміру судового збору, оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12 червня

2024 року у справі № 756/11081/20, від 14 червня 2023 року у справі

№ 607/23244/21 є необґрунтованими, оскільки висновки, викладені в ухвалі апеляційного суду, що оскаржується, їм не суперечить.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вказане, касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року про повернення апеляційної скарги є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 наухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2024 рокута ухвалу Житомирського районного суду від 21 лютого 2025 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення додаткового строку для оформлення права на земельну частку (пай).

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська