СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1241/25

пр. № 2-о/759/170/25

25 березня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

за участі представника заявника Кардаша В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16) про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

07.01.2025 р. адвокат Кардаш В.А., який представляє інтереси заявника звернувся до Святошинського районного суду м.Києва зі заявою у якій просить встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 по момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заяви вказує, що заявниця, як дружина, перебувала на утриманні чоловіка, оскільки його пенсія була значно більшою за її, тому була для неї постійним та основним джерелом існування. Після смерті чоловіка вона звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю документу, що засвідчує факт перебування на утриманні.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2025 р. заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі.

У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримує та просить задовольнити.

У судове засіданні заінтересована особа не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.12.2007 р. про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м.Києва складено актовий запис №1941.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 09.07.2024 р. Іванківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстції (м.Київ).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

Згідно довідки про доходи №232176 ОСОБА_1 за період з січня по червень 2024 р. отримала пенсію у розмірі 15940,00 грн.

Згідно довідки Відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, ОСОБА_2 за період з січня 2024 р. по червень 2024 р. отримав пенсію у розмірі 76580,54 грн.

11.12.2024 р. рішенням Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Донецькій області відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку відсутністю документа, що підтверджує факт перебування суб`єкта звернення на утриманні у померлого.

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_1 , остання має зареєстроване місце проживання з 21.03.2000 р. за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_2 , останній значився зареєстрованим з 18.03.1986 р. за адресою: АДРЕСА_3 .

Місцем смерті згідно свідоцтва про смерть є с.Максимовичі Вишгородського району Київської області.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Частина 1 статті 319 ЦПК України передбачає, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, у тому числі факт перебування на утриманні, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі N 560/17953/21 (провадження N 11-150апп23), а також у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07.02.2024 у справі N 212/5550/23 (провадження N 61-15662св23). Отже, із вказаного питання наявна усталена судова практика.

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (абзац 2 частини 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Отже, факт, який просить встановити заявниця, матиме юридичне значення для отримання пенсії по втраті годувальника.

У пункті 8 постанови від 31.03.95 р. N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

До заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій зазначається мета цього встановлення, можуть надаватися: докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанції та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); довідка із ЖЕКу або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; документи, які встановлюють, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою, не був членом сім`ї спадкодавця, але перебував на утриманні останнього не менше п`яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування (копія свідоцтва про народження, довідка про інвалідність, інші письмові докази) (роз`яснення, надані у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення".

Відповідно до п. 2.3 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 року N 22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2,3пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи, серед яких, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

З пункту 2.11 розділу II вказаного Порядку вбачається, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

З наданих суду документів вбачається, що заявниця і її померлий чоловік перебували у зареєстрованому шлюбі, однак значились за різними зареєстрованими адресами. Одного лише свідоцтва про перебування у шлюбі і довідок про доходи не достатньо для встановлення факту перебування особи на утриманні у померлого годувальника. Тобто підстав вважати, що заявниця проживала разом із померлим і перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_2 на день його смерті у суду немає. Окрім того, заявниця не надала суду жодних доказів того, що її чоловік ОСОБА_2 взагалі коли-небудь надав їй грошову чи будь-яку іншу матеріальну допомогу, наприклад, корінців поштових переказів, квитанцій та інші документи, що свідчать про одержання заявницею грошей або іншої допомоги від чоловіка, виписки з банківського рахунку щодо руху коштів, які б могли підтвердити надходження грошей, квитанцій про оплату покійним чоловіком комунальних послуг за місцем проживання заявниці, чи оплати інших послуг на її користь чи придбання для неї будь-яких товарів. Клопотань про витребування доказів та/або допит свідків, як один із засобів доказування, не заявлялось.

Аналізуючи встановлені судом обставини та наявні у справі докази, суд доходить висновку, що вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підтверджені достатніми та належними доказами, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 Розділу IV (Окреме провадження) ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263, 293-294, 315, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16) про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова