Провадження № 2/202/402/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Десятерика Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним, визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю,

В С Т А Н О В И В:

05.12.2023 року представник позивача, адвокат Мисечко К.О., в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в котрому просила визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину вказаної квартири; стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за половину вартості автомобіля DODGE NITRO, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що становить 181 100,00 грн.; вирішити питання про відшкодування судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2023 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою суду від 02.01.2024 задоволено заяву представника позивача, адвоката Мисечко К.О. про забезпечення позову, в зебезпчення позову накладено арешт шляхом заборони відчуження на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 і автомобіль DODGE NITRO, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою судді від 05.01.2024 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.06.2024 об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним, визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю.

Ухвалою суду від 14.08.2024 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за половину вартості автомобіля DODGE NITRO, державний номер НОМЕР_1 , на підставі пункту 4 частини 1 ст. 255 ЦПК України.

В обґрунтування позовних вимог щодо визнання спільним сумісним майном квартири за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 , в порядку поділу права власності на 1/2 частину вказаної квартири, представником позивача зазначено, що у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, тобто з 26.04.2002 по 23.08.2023 роки, 12.06 2002 року сторонами була придбана спірна квартира. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім`я відповідача, ОСОБА_2 .

Зазначено, що квартира придбавалася за спільні кошти. На початку 2002 року батьки ОСОБА_1 продали належну їм квартиру та надали їй кошти, які позивач вклала у купівлю спірної квартири.

Наразі відповідач відмовляється вирішити питання про поділ спірної квартири, тому, посилаючись на положення статей 60,69,70 Сімейного кодексу України, просила позов ОСОБА_1 задовольнити; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору і на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн., витрати, понесені на оцінку майна.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 і представник позивача, адвокат Мисечко К.О., підтримали позовні вимоги, просили задовольнити.

Представником відповідача, адвокатом Опара Г.В., зазначено, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає.

Звернувшись до ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 із зустрічним позовом про визнання спірної квартири особистою власністю відповідача, представником відповідача зазначено наступне.

Шлюб між сторонами був укладений 26.04.2022 року. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. від 12.06.2022 року, ОСОБА_2 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 за 19 164 грн.

У 2000 році ОСОБА_2 у порядку приватизації набув у власність квартиру АДРЕСА_2 .

На початку 2022 року ОСОБА_2 було прийнято рішення придбати нову квартиру, але вільних грошей на придбання квартири не було. На той час він був учасником Повного товариства «Діамант-Валво» Ломбард Горбенко і Компанія. Для отримання можливості придбати спірну квартиру ОСОБА_4 домовився зі своїм товаришем і партнером по бізнесу ОСОБА_5 , що останній надасть ОСОБА_2 14 000 доларів США, а ОСОБА_2 введе ОСОБА_5 у склад учасників товариства на 15% та переоформить на нього свою квартиру по АДРЕСА_3 .

Згідно розписки-згоди від 23.02.2022 року, директор ПТ «Діамант-Валво» Ломбард Горбенко і К, ОСОБА_2 бере у ОСОБА_5 14 000 доларів США в обмін на те, що при перереєстрації Повного товариства «Діамант-Валво» в установчих документах вводить на 15% ОСОБА_5 . Також відчужить на ім`я ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_4 протягом 2002 року.

Після отримання 14 000 США у ОСОБА_5 , ОСОБА_2 дав завдаток за спірну квартиру у розмірі 3 200 грн., що відповідає 600 дол. США і підтверджується розпискою від 15.03.2022 року, виданою ОСОБА_3 . В розписці зазначено, що сторони домовились про вартість квартири при продажі у 59 000 грн., що відповідає 11 000 доларів США.

Представник відповідача звертає увагу, що шлюб між сторонами був укладений 26.04.2002 року, договір купівлі-продажу спірної квартири укладений 12.06.2002 року, тобто через 1,5 місяців після укладання шлюбу. Гроші у ОСОБА_5 для придбання квартири ОСОБА_2 взяв 23.02.2002 року, тобто до шлюбу; завдаток сплатив продавцю квартири 15.03.2002 року, до шлюбу; ОСОБА_5 ввів у члени Повного товариства «Діамант-Валво» і розрахувався з ним, переоформивши квартиру за договором дарування по АДРЕСА_3 .

Зазначене, на думку представника відповідача, свідчить про те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_2 . Тому просила зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 і представник відповідача, адвокат Опара Г.В., підтримали зустрічний позов. Представником відповідача зазначено, що ОСОБА_1 не приймала участі у пошуку спірної квартири; не була присутня при передачі завдатку; не була присутня у нотаріуса під час оформлення договору купівлі-продажу квартири; їй не відомі інші обставини щодо придбання спірної квартири. На думку представника відповідача, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 ніякого відношення до спірної квартири не має.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що був сусідом ОСОБА_2 по АДРЕСА_5 , проживаючи в квартирі АДРЕСА_6 . Приблизно у січні 2002 року ОСОБА_2 звернувся до нього з пропозицією купити в нього, відповідача, квартиру за 12 000 доларів США. Через те, що в їх сім`ї тоді не було грошей, він відмовився. Через деякий час вказану квартиру купив ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що з березня 1997 року працював з ОСОБА_2 у ломбарді, де останній був директором. У 2002 році ОСОБА_2 підшукував собі нову квартиру, тому квартиру по АДРЕСА_3 запропонував придбати йому, ОСОБА_5 . Оформивши договір дарування, за вказану квартиру, він, свідок віддав ОСОБА_2 гроші. Також пояснив, що був присутній з відповідачем під час передачі продавцю завдатку за квартиру по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 при передачі завдатку і при укладанні угоди спірної квартири присутня не була.

Суд, вислухавши представників сторін, сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і відмову у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 , з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26.04.2002 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений шлюб, котрий зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №235 (а.с.20 т.2).

20.06.2002 року, в період перебування сторін у шлюбних відносинах, на ім`я ОСОБА_2 придбана квартира АДРЕСА_7 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за номером 2929 (а.с.15 т.2, а.с.12 т.1).

Судом встановлено, що 21.05.2002 року ОСОБА_1 продала належну їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.07.2001 року Дніпропетровським міськвиконкомом, квартиру за адресою: АДРЕСА_8 . Договір купівлі-продажу квартири посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 6-3152 (а.с.56, 57 т.1).

Згідно договору дарування від 30.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Костенко Л.В., ОСОБА_2 подарував ОСОБА_7 належну йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.01.2000 року ВАТ БМФ «Дніпроважбут», квартиру АДРЕСА_2 (а.с.91,92 т.2).

Як вбачається з копії замовлення №9/10413 від 30.04.2002 року на адресу КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 звертався за отриманням довідки характеристики для дарування квартири АДРЕСА_2 (а.с.90 т.2).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення закріплені в ч.3 ст. 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 60 цього Кодексу визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, на належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені вимоги закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поді спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до положень частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до положень частин першої - третьої ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наведеного, надаючи оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для висновку, що квартира АДРЕСА_7 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , оскільки була придбана сторонами в період перебування у шлюбі.

Як встановлено, позивач ОСОБА_1 після укладання шлюбу, 21.05.2002 року, продала належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , що є підтвердженням доводів позивача про вкладення її грошових коштів у придбання спірної квартири.

Та обставина, що позивач не приймала участі у передачі завдатку продавцю за спірну квартиру, не була присутня у нотаріуса під час оформлення договору купівлі-продажу квартири, не спростовує висновки суду доведеність і обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 . Діючим законодавством України не передбачено обов`язкова участь і присутність обох подружжя під час оформлення договору купівлі-продажу нерухомості.

Як встановлено під час розгляду справи, фактичні шлюбні відносини між сторонами склалися ще до реєстрації шлюбу. У 2000 році у сторін народився син; у 2003 році народився другий син.

Таким чином, дійшовши висновку, що квартира АДРЕСА_7 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , суд, виходячи із рівності часток подружжя у спільному майні, вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/ 2 частину цієї квартири.

Суд не приймає до уваги і критично ставиться до доводів представника відповідача про те, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки придбана тільки за грошові кошти останнього.

Суд вважає, що наданий відповідачем у якості доказу договір дарування належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_3 , від 30.07.2002, який, як зазначає ОСОБА_2 , насправді був договором купівлі-продажу, оскільки ОСОБА_5 дав йому 14 000 доларів США, про що відповідач 23.02.2002 року видав розписку згоду (а.с.14 т.1), не є безумовним доказомтого, що ОСОБА_2 придбав спірну квартиру за особисті грошові кошти.

Так само, введення ОСОБА_5 у засновники (15%) Повного товарситва «Діамант-Валво», не є доказом на підтвердження зустрічного позову ОСОБА_2 .

У зв`язку з зазначеним, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання квартири АДРЕСА_7 особистою власністю ОСОБА_2 і відмовляє у задоволені зустрічного позову.

Відповідно до частини 9 ст. 158 ЦПК України, суд скасовує заходи забезпечення позову, накладеного ухвалою суду від 02.01.2024 у вигляді арешту, шляхом заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , і автомобіля DODGE NITRO, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн. та витрат на сплату звітів про оцінку майна у розмірі 4 000,00 грн., суд виходить з такого.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі №380/887/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Мисечко К.О., надано суду квитанції про здійснення позивачем витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 16 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Мисечко К.О., надала суду: копію договору про надання правових послуг адвоката від 15.11.2023 року, укладений між адвокатом Мисечко К.О. та ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1623; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги згідно договору №б/н від 15.11.2023 року в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська; акт виконаних робіт від 21.03.2025 року на суму 6 000,00 грн., згідно котрого адвокатом надано наступні послуги: первісна консультація та підготовка документів (3 год.) вартістю 2 000,00 грн.; складання відзиву (4 год.) вартістю 4 000,00 год.; квитанцію №РЕ9К-3РТ7-7328-А90С від 29.04.2024 року про сплату Горбенко С.М. коштів на суму 6 000,00 грн.; акт виконаних робіт від 21.03.2025 року на суму 10 000,00 грн., згідно котрого адвокатом надано наступні послуги: первісна консультація (2 год.) 1 000,00 грн.; аналіз та підготовка доказів (2 год.) 1 000,00 грн.; складання позову (4 год.) 3 000,00 грн.; складання заяви про забезпечення позову (1 год.) 1 000,00 грн.; участь у судових засіданнях 4 000,00 грн.; копію квитанції від 15.11.2023 року про сплату гонорару в розмірі 10 000,00 грн. згідно договору про надання адвокатських послуг від 15.11.2023 року. Таким чином, всього адвокатом Мисечко К.О. надано ОСОБА_1 послуг на суму 16 000,00 грн.

Враховуючи наведене, а також, що під час розгляду справи відповідачем та його представником не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.

Згідно долученої до позову платіжної інструкції №0.0..1 від 18.11.2023 року, ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_8 сплачено 4 000,00 грн. за консультаційні послуги, звіти про оцінку майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля DODGE NITRO, державний номер НОМЕР_1 .

Враховуючи, що ухвалою суду від 14.08.2024 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за половину вартості автомобіля DODGE NITRO, державний номер НОМЕР_1 , на підставі пункту 4 частини 1 ст. 255 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати з оцінки майна в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 195,68 грн., з котрих: 1 073,60 грн. судовий збір за вимогу немайнового характеру про визнання квартири спільною сумісною власністю; 7 658,88 грн. судовий збір за вимогу майнового характеру про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири; 536,80 грн. - судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову (а.с.1а, 43 т.2).

Керуючись ст.ст. 4,5, 10,12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 83,90 кв.м., житловою площею 55,0 кв.м. об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільно майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 .

В порядку поділу спільно майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 .

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 02.01.2024 у вигляді арешту, шляхом заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , і автомобіля DODGE NITRO, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 8 195,68 (вісім тисяч сто дев`яносто п`ять грн. і шістдесят вісім) грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 (шістнадцять тисяч) грн. та витрати на проведення оцінки квартири в сумі 2 000,00 (дві тисячі) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.А. Бєльченко