Номер провадження: 22-ц/813/1092/25
Справа № 523/4542/23
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 54/ОС від 25.01.2023 року виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін, тобто відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду;

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»;

- стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 11, буд. 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 25.01.2023 року і по день ухвалення рішення суду.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 наказом виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 21.07.2020 року № 473/O прийнято на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду.

25.01.2023 року ОСОБА_1 був викликаний до заступника директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Петренко О.І. Останній під час спілкування розмовляв на підвищених тонах, почав пред`являти йому безпідставні претензії, щодо виробничих питань, ображати його своїми висловлюваннями та у подальшому залякувати фізичною розправою та притягненням його до кримінальної відповідальності. Така поведінка з боку ОСОБА_2 для ОСОБА_1 була несподівана, оскільки будь-яких підстав для цього не існувало. В свою чергу, ОСОБА_1 намагався привести аргументи, про відсутність підстав пред`являти йому будь-які претензії, пов`язані з його роботою, але ОСОБА_2 вони не приймались, він не бажав розбиратись, проводити відповідні перевірки та службові розслідування, а ще більше дратувався та вчиняв на нього тиск у вигляді різноманітних залякувань.

У ході зазначеної розмови, ОСОБА_2 почав схиляти ОСОБА_1 на те, що йому потрібно добровільно звільнитись із займаної посади, а у разі, якщо він відмовиться, то він реалізує усі висловлювані ним стосовно нього погрози.

Отже, в результаті застосування з боку ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 примусу, психологічного тиску та погроз, він написав та подав заяву про звільнення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса- Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

В результаті вказаних незаконних дій, вчинених з боку ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 , останній отримав психологічну травму в результаті якої, перебував тривалий час у важкій депресії, з якої вийшов за допомогою відповідних спеціалістів.

У подальшому, з метою поновлення своїх порушених прав, перебуваючи у здоровому глузді, ОСОБА_1 подав 17.02.2023 року заяву про відкликання своєї заяви від 25.01.2023 про звільнення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Натомість, зазначена заява проігнорована, оскільки будь-якої відповіді на неї не отримано.

Посилаючись на те, що станом на 25.01.2023 року ОСОБА_1 не мав наміру звільнятись із займаної посади з власної ініціативи та угодою із роботодавцем, заяву про звільнення ОСОБА_1 написав та подав проти своєї волі, в момент написання вищевказаної заяви про звільнення, між ОСОБА_1 та роботодавцем не було досягнуто домовленості про звільнення, а тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська - задоволено.

Визнано незаконним та скасувано наказ (розпорядження) № 54/ОС від 25.01.202 року виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 працюючого на посаді бригадира підприємства залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця", за угодою сторiн, за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді бригадира підприємства залізничного транспорту б розряду виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця".

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бригадира підприємства залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця".

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.01.2023 року по 01.02.2024 року в сумі 127 211,84 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 2073,90 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Акціонерне товариство «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 25.03.2025 року о 15:00 год. сторони не з`явилися.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зубрицького О.О. надійшла заява про відкладення судового засідання через неможливість явки самого позивача у зв`язку з форс-мажорними обставинами з огляду на те, що позивач бажає бути особисто присутнім при розгляді справи в апеляційній інстанції. При цьому про неможливість власної явки в судове засідання і наявність перешкоди про здійснення ним представництва інтересів позивача ОСОБА_1 адвокат Зубрицький О.О. не повідомив.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» про причини не явки не повідомив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявив.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки скаржник-відповідач реалізував своє право шляхом викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, позивач - у відзиві на апеляційну скаргу. а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їхніх представників при таких обставинах не є порушенням прав осіб, які не з`явилися до судового засідання, щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Справа розглядається в судах з березня 2023 року, а в апеляційному суді з березня 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених передбачених ст. ст. 210, 371 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 п.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, визнаючи незаконним та скасовуючи наказ (розпорядження) № 54/ОС від 25.01.202 року виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса-Сортувальна" про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 працюючого на посаді бригадира підприємства залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця", за угодою сторiн, за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України; поновлюючи ОСОБА_1 на посаді бригадира підприємства залізничного транспорту б розряду виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне депо Одеса Сортувальна" регіональної філії Одеська залізниця акціонерного товариства "Українська залізниця" з допущенням негайного виконання рішення суду в цій частині, стягуючи з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.01.2023 року по 01.02.2024 року в сумі 127 211,84 грн., суд першої інстанції виходив з того, що:

- позивачем під час розгляду справи доведено факт психологічного тиску для підписання заяви про звільнення за угодою сторін;

- звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП, відбулося без дотримання вимог трудового законодавства;

- визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Украєька залізниця» є підставою для його поновлення на зазначену посаду;

- поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який розрахований за період з 26.01.2023 року по 01.02.2024 року включно становить в сумі 127 211,84 грн., з розрахунку 478,24 грн. (середньоденний заробіток) х 266 робочих днів вимушеного прогулу.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Судом встановлені наступні обставини.

- ОСОБА_1 наказом виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 21.07.2020 року № 473/O прийнято на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду;

- 25.01.2023 року ОСОБА_1 на ім`я начальника «Локомотивного депо Одеса- Сортувальна» подано власноручно написану заяву про звільнення з роботи за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) (а. с. 59);

Згідно копії наказу (розпорядження) № 54/ОС від 25.01.2023 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 звільнено 25 січня 2023 року з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі заяви ОСОБА_1 , за угодою сторін, за статтею ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Копію наказу ОСОБА_1 отримав 25.01.2023 року (а. с. 20);

17 лютого 2023 року ОСОБА_1 на адресу відповідача направлено заяву про відкликання заяви від 25.01.2023 року про звільнення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а. с. 21-23);

Згідно довідки від 13 березня 2023 року , звільненому бригадиру ВП «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» ОСОБА_1 були виплачені розрахункові кошти в повному обсязі в день звільнення 25.01.2023року, платіжне доручення №55624 від 25.01.2023 року (а. с. 71);

Районним судом в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача, допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які пояснили, що 25 січня 2023 року втрьох: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , були викликані до заступника директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Петренко О.І., де останній наказав писати заяву про звільнення за угодою сторін. При цьому, повідомив, що дав команду службі безпеки не випускати їх з приміщення «Укрзалізниці» до тих пір, поки вони не напишуть вказану заяву. Потім їм принесли зразки заяв, які ОСОБА_5 з ОСОБА_1 переписали в окремому кабінеті, а ОСОБА_4 в кабінеті заступника директора. В свою чергу працівник, який забирав їх заяви про звільнення, одразу надав їм накази для ознайомлення під підпис. Через годину вони отримали розрахункові кошти при звільненні.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Така угода була оформлена між сторонами шляхом подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Так, нормами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язку прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у разі досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Згідно з усталеною судовою практикою у разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може бути лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Про необхідність взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18), від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19), від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19), від 14 листопада 2024 року у справі № 592/2168/22 (провадження № 61-8033св24), від 26 грудня 2024 року у справі № 588/2098/23 (провадження № 61-11302св24).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 25 січня 2023 року ОСОБА_1 написав заяву на ім`я начальника «Локомотивного депо Одеса- Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», у якій просив звільнити його з роботи за угодою сторін, на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, з 25 січня 2023 року.

Наказом начальника «Локомотивного депо Одеса- Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 25 січня 2023 року № 54/ОС ОСОБА_1 звільнено з посади начальника депо ВПСЛГ «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» 25 січня 2023 року за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України. З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлений 25 січня 2023 року.

17 лютого 2023 року ОСОБА_1 на адресу відповідача направлено заяву про відкликання заяви від 25.01.2023 року про звільнення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту 6 розряду виробничого підрозділу «Локомотивне депо Одеса-Сортувальна» Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій ОСОБА_1 вказав, що зазначену заяву про звільнення він написав та подав у результаті застосування стосовно нього примусу, психологічного тиску та погроз з боку заступника директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Петренка О.І. В результаті вказаних незаконних дій отримав психологічну травму. Станом на 25 січня 2023 року не мав наміру звільнятись із займаної посади з власної ініціативи та угодою із роботодавцем. Вищевказану заяву написав та подав проти своєї волі в стані афекту. У момент написання вищевказаної заяви про звільнення не було досягнуто домовленості про звільнення. Враховуючи вищевикладене, зазначив, що звільнення є незаконним, тому необхідно відкликати заяву від 25 січня 2023 року та скасувати наказ від 25 січня 2023 року № 54/ОС.

Згідно з відповіддю регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 14 лютого 2023 року задовольнити прохання ОСОБА_1 щодо відкликання заяви від 25 січня 2023 року про звільнення за угодою сторін не вбачається можливим.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

ОСОБА_1 власноруч написав заяву від 25 січня 2023 року про його звільнення з роботи 25 січня 2023 року за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, яка була погоджена уповноваженими особами відповідача, та 25 січня 2023 року видано наказ про звільнення позивача із 25 січня 2023 року.

З урахуванням викладеного та виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність існування домовленості між працівником та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, при тому, що анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. За відсутності належних та допустимих доказів існування такої згоди відповідача, звільнення ОСОБА_1 проведено із дотриманням вимог КЗпП України.

Матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін було відсутнє відповідне волевиявлення ОСОБА_1 про припинення трудового договору за вказаною підставою, наступна зміна власного рішення ОСОБА_1 не впливає на чинність досягнутої домовленості із роботодавцем (без його згоди на таку зміну).

Аналогічний висновок за таких самих обставин викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 року у справі № 947/7799/23.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене і неправильно застосував норми матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Зважаючи на наведене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення ОСОБА_1 на роботі, а інші позовні вимоги є похідними у зв`язку з чим також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 31.03.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова