Справа № 343/134/25
Провадження № 22-ц/4808/464/25
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю прокурора Гоголя В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області Носовича Андрія Богдановича в інтересах держави в особі Долинської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, стягнення виплачених коштів внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення, за апеляційною скаргою керівника Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області Носовича Андрія Богдановичав інтересах держави в особі Долинської міської ради на ухвалу Долинського районного суду від 03 лютого 2025 року під головуванням судді Тураша В.А. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

В січні 2025 року керівник Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Долинської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування розпоряджень та стягнення виплачених коштів внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Долинського районного суду від 14.05.2024 по справі №343/2383/23 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП і на підставі ст.36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.

Провадження в справі по притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП згідно протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №582, 583 від 25.10.2023 та №588, 589 від 25.10.2023 закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Провадження в справі по притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП згідно протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №580, 581 від 19.09.2023 закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.08.2024 апеляційну скаргу захисника задоволено частково, постанову Долинського районного суду від 14.05.2024 змінено. Провадження у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1,2 ст.172-7 КУпАП за протоколами про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією №580, 581 від 19.09.2023 закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень. В решті постанову залишено без змін.

Обставини вчинення корупційних правопорушень та вина ОСОБА_1 встановлені судом та викладені в постанові Долинського районного суду від 14.05.2024, яка набрала законної сили 13.08.2024, а тому додаткового доказування та обґрунтування не потребують.

Зі змісту вказаної постанови та матеріалів про адміністративне правопорушення встановлено, що Долинський міський голова Дирів І.Я. будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.28 цього Закону, не повідомив НАЗК та колегіальний орган депутатів Долинської міської ради про наявність в нього реального конфлікту інтересів про намір видати розпорядження №463-К від 27.06.2022 «Про преміювання працівників апарату міської ради», в порушення вимог п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», підписав вказане розпорядження, згідно якого надав премію працівникам апарату міської ради, в тому числі собі особисто в розмірі 20% до середньомісячної заробітної плати за червень 2022 року, чим вчинив адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1,2 ст.172-7 КУпАП.

Видані в умовах реального конфлікту інтересів розпорядження є протиправними та підлягають скасуванню, а виплачені суми премій стягненню з відповідача на користь держави.

Просив суд:

визнати протиправним та скасувати розпорядження «Про преміювання працівників апарату міської ради» № 463-К від 27.06.2022, в частині преміювання міського голови Диріва І.Я.;

визнати протиправним та скасувати розпорядження «Про преміювання працівників апарату міської ради» № 539-К від 26.07.2022, в частині преміювання міського голови Диріва І.Я.;

визнати протиправним та скасувати розпорядження «Про преміювання працівників апарату міської ради» № 706-К від 29.09.2022, в частині преміювання міського голови Диріва І.Я.;

визнати протиправним та скасувати розпорядження «Про преміювання працівників апарату міської ради» № 815-К від 25.10.2022, в частині преміювання міського голови Диріва І.Я.;

визнати протиправним та скасувати розпорядження «Про преміювання працівників апарату міської ради» № 885-К від 29.11.2022, в частині преміювання міського голови Диріва І.Я.

Стягнути з відповідача на користь Долинської міської ради збитки в сумі 64 192,59 гривень.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою керівника Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області Носовича Андрія Богдановича в інтересах Держави в особі Долинської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, стягнення виплачених коштів внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення. Роз`яснено керівнику Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області Носовичу Андрію Богдановичу право на звернення з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі керівник Калуської окружної прокуратури вказав, що вказана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню через неправильне застосування норм процесуального права.

Зазначив, що скасування розпоряджень є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів. Предметом спору є відшкодування шкоди, завданої в зв`язку з притягненням особи до адміністративної відповідальності, тобто між особами є цивільно-правові відносини, а тому спір не є публічно-правовим і має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Вказав, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що відповідно до ст.374,379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Просив суд скасувати ухвалу Долинського районного суду від 03.02.2025 та направити справу для продовження розгляду до Долинського районного суду Івано-Франківської області.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник Долинської міської ради та відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоч і були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку прозадоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Приймаючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві.

Такі висновки суду першої інстанції визнаються апеляційним судом помилковими з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі,якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.124Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст.125Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст.19ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.19КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, а визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних із реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина або юридичної особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 4, 5, 19 КАС України, які визначають поняття публічно-правового спору, суб`єкта владних повноважень, закріплюють право на звернення до суду та межі юрисдикції адміністративних судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається із матеріалів справи керівник Калуської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах Долинської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, а також стягнення збитків в сумі 64 192, 59 грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог прокуратурою до позовної заяви долучено постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1.2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

На підставі зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що предметом спору є відшкодування шкоди, завданої в зв`язку з притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому такі вимоги мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Тому висновок суду першої інстанції, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є помилковим.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, тому згідно вимог ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області Носовича Андрія Богдановича в інтересах держави в особі Долинської міської ради задовольнити.

Ухвалу Долинського районного суду від 03 лютого 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 01 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді О.В. Пнівчук О.О. Томин