01.04.2025 Справа № 756/4303/25
Справа № 756/4303/25
Провадження № 2-о/756/289/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Діденко Є.В.,

за участю секретаря Павлишина О.О.

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

31.03.2025 ОСОБА_1 через свого представника звернулась до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 на строк 6 (шість) місяців, заборонивши йому:

- перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 , протягом шести місяців наближатися ближче ніж на 300 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 , протягом шести місяців особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

- усунути перешкоди у користуванні майном, що чиняться ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що заявниця познайомилася з ОСОБА_4 у 2005 році. Періодично зустрічалися. З 2012 року по жовтень 2024 року проживали разом, вели спільне господарство. Проживали в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 . 06.05.2024 р. ОСОБА_4 побив Заявницю, зламав їй руку. ОСОБА_4 відвіз Заявницю до лікарні, вчиняв тиск, щоб уникнути покарання, погрожував застосувати тортури. 26.10.2024 р. приблизно о 21:30 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 наніс Заявниці легкі тілесні ушкодження, згідно з висновком експертного дослідження №043-339-2024 Київського міського клінічного бюро Судово-медичної експертизи від 30.10.2024р. Під час побиття Заявниці, ОСОБА_4 відібрав у неї ключі від квартири, де залишилися гроші, ювелірні прикраси та інші особисті речі Заявника. Заявниця вимушена переселитися до своєї матері, позичати кошти для лікування та відновлення своїх прав. Тим часом ОСОБА_4 27.01.2025р. подав до Оболонського УП ГУ Національної поліції України у м. Києві безпідставну заяву №4908, в якій звинуватив Заявницю у викраденні ювелірних виробів із золота та срібла.

Ухвалою судді від 31.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд заяви на 01 квітня 2025 року.

У судовому засіданні заявниця і її представник підтримали заяву з викладених у ній підстав, суду пояснили, що з 2012 року вона проживала разом з ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_3 . Він бив її у 2017 році та у травні 2024 р. 26.10.2024 р. він її побив, 27.10.2024 року вона забрала частину своїх речей і він вигнав її з квартири. В поліцію вона жодного разу не зверталась. З того часу, вона не бачилась із ОСОБА_4 , спроб зв`язатись із нею з його боку не було. Частина її речей досі залишилась у квартирі, згідно з переліком.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , і сином ОСОБА_4 . Заявниця з 2012 року періодично знаходилась у квартирі, чи бив її ОСОБА_4 , йому не відомо, але у них були конфлікти. 27.10.2024 року він допоміг зібрати два мішки речей заявниці і вона виїхала, з того часу вони не бачились. Чи є ще якісь речі заявниці у квартирі, йому невідомо. Зараз його батько ОСОБА_4 проходить ВЛК і тому відсутній у судовому засіданні.

ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, надав заяву, у якій просив відмовити у задоволенні заяви, заперечив вчинення ним факту будь-якого домашнього насильства і зазначив, що заявниця вкрала у нього певні речі, про що він звертався до поліції. Свої речі заявниця забирала.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на таке.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що згідно з оглядом оториноларинголога від 17.11.2017 року у ОСОБА_1 діагностовано перелом кісток носа зі зміщенням кісткових уламків.

Відповідно до довідки виданої 06.05.2024 року на ім`я ОСОБА_1 останній проведено гіпсову пов`язку та діагностовано крайовий перелом ДЕМ лівої променевої кістки без зміщення уламків.

30.10.2024 року при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_1 виявлено:

- синці - на передніх поверхнях правого та лівого колінних суглобів, на зовнішній поверхні лівого стегна у середній третині, у проекції внутрішньої кісточки правої гомілки, на тильній поверхні лівої стопи в проекції 2-5 плеснових кісток, у підлопатковій ділянці зліва;

- садна - на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, у проекції куприка.

Характер, морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), за давністю можуть відповідати терміну 26.10.2024, та як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичного експерта №043-339-2024 від 30.10.2024 року.

Відповідно до відповіді Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 05.02.2025 року за результатами перевірки заяви ОСОБА_4 про можливе вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 , керівництвом слідчого відділу Оболонського УП не встановлено достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР, а вжитими заходами причетність до зникнення ювелірних виробів ОСОБА_1 встановлена не була.

Згідно з відповіддю Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 06.03.2025 року на адвокатський запит відомостей внесених до ЄРДР відносно ОСОБА_1 не виявлено, а заяву ОСОБА_4 списано до справи Оболонського УП ГУНП у м. Києві.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19. У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що у цій справі відсутні беззаперечні або достатньо вірогідні докази, які би підтверджували нанесення ОСОБА_4 заявниці тілесних ушкоджень, до поліції заявниця жодного разу не зверталась, зокрема і після припинення спільного проживання.

Крім того, як пояснила заявниця, після 27.10.2024 року ОСОБА_4 не намагався з нею побачитись, не телефонував і жодним чином не переслідував, а тому суд вважає, що обрані заявницею заходи у виді заборон ОСОБА_4 контактувати із нею та наближатись, спільно перебувати, є безпідставними, ризики протиправної поведінки з боку ОСОБА_4 - недоведені.

Також, слід відмовити у задоволенні заяви в частині вимог до ОСОБА_3 , який не є кривдником в розумінні доводів заяви, з вимогою про повернення речей безпосередньо до нього заявниця не зверталась.

Із наданих суду матеріалів неможливо об`єктивно встановити, що ОСОБА_4 продовжує утримувати речі заявниці, і які саме. Крім того, як свідчить подана ОСОБА_4 заява до поліції, у сторін є спір з приводу певних речей.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Керуючись ст. 350-1-350-8, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Є.В. Діденко