Справа № 991/2678/25
Провадження 2-з/991/14/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мовчан Н.В., суддів Саландяк О.Я., Сікори К.О.,

за участю

секретаря судового засідання Волейник М.А.,

прокурора Кравченка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кравченка Максима Миколайовича про забезпечення позову до подання позовної заяви

установив:

27 березня 2025 року до Вищого антикорупційного суду надійшла заява прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кравченка М.М. про забезпечення позову Держави Україна до ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави, у якій просить:

накласти арешт на автомобіль марки Volkswagen, модель Tiguan, 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

заборонити переміщення автомобіля марки Volkswagen, модель Tiguan, 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), за межі території України.

У заяві про забезпечення позову зазначено, що прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури у строки, визначені ч. 4 ст. 152 ЦПК України, буде подано до Вищого антикорупційного суду позов до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання необґрунтованими активів - коштів у сумі 1 640 000 грн.

Так, за результатами проведеного Національним агентством з питань запобігання корупції моніторингу способу життя суб`єкта декларування - ОСОБА_1 , яка починаючи з листопада 2009 року працює на прокурорських посадах в органах прокуратури України, зокрема з січня 2020 року переведена на посаду прокурора відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора, отже є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції»), встановлено відомості, що можуть свідчити про набуття нею необґрунтованого активу, а саме коштів у сумі 1 640 000 грн, отриманих 03 квітня 2021 року у подарунок від матері - ОСОБА_2 .

Прокурор зазначає, що відповідно до повідомлення про суттєві зміни у майновому стані, поданого 09 квітня 2021 року до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 03 квітня 2021 року отримала від своєї матері - ОСОБА_2 подарунок у грошовій формі в сумі 1 946 000 грн. Вказані кошти були призначені для придбання ОСОБА_1 квартири, за яку вона 20 квітня 2021 року сплатила забезпечувальний авансовий платіж відповідно до попереднього договору купівлі-продажу № 123500/БГ/140, зареєстрованого в реєстрі за № 1279 від 16 квітня 2021 року, у сумі 2 300 000 грн.

Однак, як стверджує прокурор, ОСОБА_2 використано для подарунку власних реально наявних лише 306 000 грн, а саме: 267 000 грн, отриманих від продажу землі, та 40 000 грн, що знаходились на час дарування коштів на її картковому рахунку.

Іншу частину подарунку у розмірі 1 640 000 грн дарувальник позичила у третіх осіб терміном на 10 років.

На переконання прокурора у попереднього володільця активу ОСОБА_2 не було достатньо законних доходів для подарунку ОСОБА_1 коштів у сумі 1 946 000 грн, з яких вважає необґрунтованими 1 640 000 грн.

Прокурор стверджує, що встановлені обставини дають підстави вважати зазначені активи необґрунтованими.

На обґрунтування необхідності забезпечення позову прокурор, посилаючись на положення ст. 149, п. 1-1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зазначає про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Volkswagen, модель Tiguan, 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , з метою забезпечення збереження цього активу, оскільки станом на 27 лютого 2025 року за ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на жоден інший із об`єктів права власності.

На переконання прокурора такий вид забезпечення не позбавляє ОСОБА_1 чи інших осіб права володіти чи користуватись зазначеним транспортним засобом, за виключенням виїзду за кордон, є співмірним і пропорційним до позовних вимог. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення цивільного позову, оскільки ОСОБА_1 , як титульний власник автомобіля, так і інша особа за її дорученням можуть у будь-який час здійснити у найкоротші строки відчуження активу, або здійснити перетин державного кордону України на вказаному транспортному засобі чи забезпечити його транспортування іншими особами.

Тому, наявні підстави для вжиття додаткових заходів (поряд із накладенням арешту) щодо цього транспортного засобу у виді заборони його переміщення за межі території України.

Також прокурор просив розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення ОСОБА_1 , оскільки її повідомлення про розгляд вказаної заяви поставить під загрозу ефективність заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд може прийняти рішення про розгляд такої заяви без повідомлення відповідача, у разі якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та долучених до неї матеріалів суд встановив, що ОСОБА_1 упродовж тривалого часу є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, обізнана з вимогами антикорупційного законодавства та може передбачити наслідки визнання активів необґрунтованими.

Також колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 вже обізнана про можливий інтерес антикорупційних органів щодо обставин набуття, зазначених у заяві про забезпечення позову активів, оскільки 14 жовтня 2023 року та 06 грудня 2023 року на запит Національного агентства з питань запобігання корупції щодо джерел походження коштів на здійснення видатку 20 квітня 2021 року під час купівлі-продажу нерухомого майна надавала пояснення та запитувані документи.

Отже особа, яка може набути статусу відповідача, усвідомлюючи наслідки пред`явлення позову про визнання активів необґрунтованими, розуміючи процедуру виконання судового рішення та звернення стягнення на майно, у разі повідомлення її про розгляд заяви про забезпечення позову може вжити заходів щодо відчуження таких активів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення ОСОБА_1 .

У судовому засіданні прокурор Кравченко М.М. вимоги заяви про забезпечення позову підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов такого висновку.

Справи про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави розглядаються Вищим антикорупційним судом відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦПК України.

Позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави подається та представництво держави у суді здійснюється прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (ч. 1 ст. ст. 290 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України для відповідного позову.

Отже, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви надійшла від належного суб`єкта та підлягає розгляду Вищим антикорупційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається до пред`явлення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16).

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на інші активи відповідача, які відповідають вартості активів, які є предметом спору, мають бути наведені у достатньому обсязі дані, які дають змогу вважати активи необґрунтованими, а також обґрунтування неможливості накладення арешту саме на оспорювані активи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду у справі №760/34352/21 від 23.12.2022).

За змістом ч. 4 ст. 290 ЦПК України позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлено, серед іншого, до особи, яка, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула у власність, зокрема, активи, набуті після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену ст. 368-5 КК України (абз. 1 ч. 2 ст. 290 ЦПК України);

Прокурор у заяві зазначив особу, яка може отримати статус відповідача, а саме: ОСОБА_1 яка, на думку прокурора, набула необґрунтовані активи, перебуваючи на посаді прокурора відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора, тобто будучи особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Суд не оцінює доведеність тверджень про необґрунтованість активів, що може бути здійснене під час розгляду позовної заяви по суті, однак констатує належність ОСОБА_1 до суб`єктів, щодо яких може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави та заяву про його забезпечення.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_1 необґрунтовано набула у власність активи на загальну суму 1 640 000 грн, отримані 03 квітня 2021 року у подарунок від матері - ОСОБА_2 .

Зміст заяви про забезпечення позову у сукупності з поясненнями прокурора та дослідженими матеріалами, доданими до заяви, зокрема, копіями: листа Національного агентства з питань запобігання корупції від 30 жовтня 2024 року № 281-03/27467-23 щодо виявлення за результатами моніторингу способу життя ОСОБА_1 необґрунтованих активів; щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2020, 2021 роки, поданих ОСОБА_1 , а також її повідомлень про суттєві зміни у майновому стані у 2021 році; довідки про доходи ОСОБА_2 ; листа АТ КБ «Приватбанк» від 09 вересня 2022 року № 20.1.0.0.0/7-220908/19286 щодо руху коштів по рахунках, відкритих ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» у період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року з додатками; пояснень ОСОБА_1 щодо проведення моніторингу способу життя від 06 грудня 2023 року № 269172-23 з додатками; особового листка обліку кадрів стосовно ОСОБА_1 , дають колегії суддів підстави для висновку, що зазначені у заяві про забезпечення позову активи - кошти у сумі 1 640 000 грн можуть бути предметом майбутнього позову Держави Україна до ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави, тому існують правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що питання необґрунтованості активів та інших вимог позивача вирішуватимуться за результатами розгляду справи згідно зі ст. 291 ЦПК України.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 протягом тривалого часу обіймала посади прокурора, зокрема з січня 2020 року перебувала на посадах прокурора відділу Офісу Генерального прокурора (а.с. 88-97), тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 обізнана про положення антикорупційного законодавства, має передбачати наслідки визнання активів необґрунтованими, розуміти процедуру виконання судового рішення та звернення стягнення на майно.

Відповідно до п. 1-1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов, серед іншого, забезпечується шляхом (1) накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави , (2) забороною вчиняти певні дії.

За ч. 3 ст. 292 ЦПК України у разі неможливості звернення стягнення на активи, визнані необґрунтованими, на відповідача покладається обов`язок сплатити вартість таких активів або стягнення звертається на інші активи відповідача, які відповідають вартості необґрунтованих активів.

Термін «активи» означає грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах), інше майно, майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування (п. 1 ч. 8 ст. 290 ЦПК України).

У судовому засіданні прокурор пояснив, що кошти в сумі 1 640 000 грн, які він вважає необґрунтованим активом, витрачені ОСОБА_1 на здійснення авансового платежу в сумі 2 300 000 грн на виконання попереднього договору купівлі-продажу квартири від 16 квітня 2021 року № 12350/БГ/140, у зв`язку з чим у неї виникли майнові права. Також додав, що на час розгляду цієї заяви житло не введено в експлуатацію, право власності на квартиру за ОСОБА_1 не зареєстроване. Зазначені обставини унеможливлюють накладення арешту на предмет спору. Отже, існує потреба в арешті інших активів ОСОБА_1 .

Колегією суддів встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 станом на 27 лютого 2025 року за останньою не зареєстровано право власності на жоден об`єкт нерухомого майна (а.с. 79-83).

Також встановлено, що станом на 04 березня 2025 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль марки Volkswagen, модель Tiguan, 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 (дата реєстрації 30 травня 2019 року), що підтверджується копією реєстраційної картки транспортного засобу з реєстру ДП «Національні інформаційні системи» (а.с. 173). Відповідно до щорічної декларації ОСОБА_1 за 2020 рік вартість цього активу на дату набуття у власність становила 1 026 805 грн (а.с. 28).

Не залишається поза увагою суду, що згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої набрало законної сили рішення суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, підлягає звільненню з посади в установленому законом порядку.

Таким чином, у разі задоволення позову про визнання активів необґрунтованими та набрання рішенням законної сили ОСОБА_1 має бути звільнена із займаної посади, що суттєво ускладнить або унеможливить виконання судового рішення за рахунок її доходів.

Тому, на переконання колегії суддів прокурором доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову до ОСОБА_1 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

З огляду на встановлення існування ризику невиконання судового рішення; враховуючи предмет майбутніх позовних вимог; визначений Цивільним процесуальним кодексом України безальтернативний вид заходу забезпечення позову у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, суд дійшов висновку, що арешт автомобіля марки Volkswagen, модель Tiguan, 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 є найбільш доцільним та його вартість є співмірною із предметом майбутньої позовної вимоги. Тобто, забезпечується співмірність між застосовуваними заходами забезпечення позову та розміром майбутніх позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Колегія суддів враховує, що накладення арешту на майно (активи) не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення позову до вирішення спору судом.

Суд зауважує, що арешт майна не є перешкодою для реалізації права користування таким майном.

У той же час, ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу, або будь-яка інша особа на підставі наданої ОСОБА_1 довіреності на право користування транспортним засобом можуть здійснити перетин державного України на вказаному транспортному засобі або забезпечити його транспортування через державний кордон України іншими способами.

Отже існує ризик вивезення автомобіля марки Volkswagen, модель Tiguan, 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 за межі території України з метою унеможливлення звернення стягнення на нього.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами прокурора щодо необхідності встановлення заборони переміщення вказаного транспортного засобу за межі України.

Згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Однак, суд не вбачає підстав для зустрічного забезпечення, оскільки власник не обмежується у праві володіння та користування майном та, як наслідок, не вбачається наявності можливих збитків, пов`язаних із забезпеченням позову.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заяву про забезпечення позову належить задовольнити.

Керуючись ст. 149-153, 157, 258-260, 290, 353 ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити заяву прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кравченка Максима Миколайовича про забезпечення позову.

Накласти арешт на автомобіль марки Volkswagen, модель Tiguan, 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Заборонити переміщення автомобіля марки Volkswagen, модель Tiguan, 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), за межі території України.

Арешт накладається без заборони користування майном.

Примірник ухвали про забезпечення позову надіслати заявнику - прокурору Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кравченку М.М. та ОСОБА_1 , а також відповідним державним органам для виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три місяці з наступного дня після її постановлення.

Стягувачем на підставі даної ухвали є Держава Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (, вул. Ісаакяна, 17, м. Київ, 01135), а боржником: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ).

Роз`яснити, що згідно зі ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Повний текст ухвали буде складено 31 березня 2025 року.

Головуючий суддя Н. В. Мовчан

Судді О. Я. Саландяк

К. О. Сікора