Справа № 358/831/24 Провадження № 2/358/113/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Калінської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , самостійно виховує малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 грудня 2014 року між ним та відповідачкою ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом № 182. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На протязі останнього року сімейне життя між ним та відповідачкою поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Починаючи з липня 2023 року ОСОБА_4 з ним та їх дочкою не проживає. 18 квітня 2024 року рішенням Богуславського районного суду Київської області у справі № 358/279/24 шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. З липня 2023 року він самостійно виховує свою дочку та вона повністю знаходиться на його утриманні, при цьому, відповідачка участі у вихованні та забезпеченні дочки не приймає, не цікавиться її успіхами у навчанні, її духовним та фізичним розвитком. За його з дочкою місцем проживання було створено всі умови для проживання та розвитку дитини, дочка має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для її навчання та відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності, лікування дочки, завжди вирішує саме він та лише він відвідує сімейного лікаря з дитиною за необхідності. 23 січня 2024 року між ним та відповідачкою було укладено договір про визначення місця проживання дитини відповідно до якого дочка проживає разом з ним. За таких обставин, існує необхідність у визначенні місця проживання його малолітньої дочки разом з ним та встановлення юридичного факту самостійного її утримання та виховання для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань, за потреби, на вступ на навчання, необхідно мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги тощо. Через це позивач був змушений звертатися до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 10 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 28).

25 липня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Хоменка Р.В. до суду надійшов відзив, в якому він просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком та визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Відзив обґрунтовано тим, що за результатами ознайомлення з матеріалами позовної заяви і копіями доданих до неї документів, вимоги позивача вважає необґрунтованими, а викладені у позовній заяві обставини такими, що являються перекрученими, надуманими, неправдивими, не відповідають дійсності та не знаходять свого підтвердження наданими письмовими доказами. Із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач не звертався до органу опіки та піклування виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області із письмовою заявою про вирішення спору стосовно визначення місця проживання дитини, обстеження умов проживання орган опіки та піклування виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області не проводив, висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом із позивачем - не видавав. 12.07.2024 відповідачка подала письмову заяву до виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області про розгляд на комісії питання про визначення місця проживання доньки ОСОБА_7 , оскільки в неї наявний спір із позивачем. Позивач в позовній заяві зазначає, що він з липня 2023 року самостійно виховує свою дочку та вона повністю знаходиться на його утриманні, при цьому, відповідачка, як стверджує позивач, участі у вихованні та забезпеченні дочки не приймає, не цікавиться її успіхами у навчанні, її духовним та фізичним розвитком. Позивач наголошує, що за його з дочкою місцем проживання було створено всі умови для проживання та розвитку дитини, дочка має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для її навчання та відпочинку. З такими твердженнями та викладеними фактами, відповідачка категорично не погоджуються, оскільки вважає, що дані обставини не доведені збоку позивача належними письмовими доказами. Аргументи позивача про те, що малолітня ОСОБА_7 повністю знаходиться на його грошовому утриманні та забезпеченні, а відповідачка у забезпеченні дитини участі не приймає - не відповідає дійсності, оскільки ці факти та обставини не підтверджуються жодним доказом. Позивач не надав до суду жодного письмового доказу того, яку саме суму грошових коштів він витрачає на забезпечення доньки ОСОБА_7 щомісячно. Також, ним не була надана інформація стосовно того, що саме він купував своїй доньці за весь час її проживання з ним. Натомість, відповідачка починаючи із вересня 2023 року по липень 2024 року включно, систематично кожного місяця різними сумами перераховувала грошові кошти на банківську картку своєї дочки ОСОБА_5 , а всього за цей період було перераховано 15 300,00 грн. У відповідача відсутнє своє власне житло, де б він міг проживати разом зі своєю донькою. Відсутні будь-які докази того, що відповідачка якимось чином перешкоджала позивачу у переміщенні, здійсненні медичних втручань, його зверненні до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, отриманні державної допомоги. 23.01.2024 між позивачем та відповідачкою було укладено договір про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого дочка ОСОБА_7 проживає разом із позивачем. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А. за реєстровим №242. Для відповідачки залишається незрозумілим, чим керувався позивач, коли звертався із даною позовною заявою до суду, враховуючи наявність діючого договору про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого дочка ОСОБА_7 і так вже проживає із позивачем.

07 листопада 2024 року до суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_4 про визнання позовних вимог, в якій вказала, що користуючись своїм правом, передбаченим положеннями ч. 1 ст.206 ЦПК України, вона повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Подальший розгляд справи просить проводити без її участі та без участі її представника. Обґрунтувань про визнання позову не зазначила (а.с. 183-184).

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду(а.с. 196).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 10.03.2025 позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та Божок М.І. позов ОСОБА_1 підтримали, обґрунтувавши вимоги наведеними фактами та доказами.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання 10.03.2025 не з`явилася, і не повідомила суд про причини неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

Представник третьої особи - орган опіки й піклування виконавчого комітету Богуславської міської ради Калінська О.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, зазначивши, що згідно висновку органу опіки та піклування між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існує добровільна домовленість щодо місця визначення проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а від так вбачається відсутність спору між батьками дитини.

Вислухавши позивача, його представників, представника третьої особи, свідків, думку дитини, психолога, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який між ними розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області № 358/279/24 від 18.04.2024 (а.с. 10).

Під час перебування у шлюбі у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 65, батьками дитини ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , записано: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 11).

ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_1 , що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання від 25.12.2023, 04.01.2024, 21.04.2024, 29.07.2024 та довідками про склад сім`ї: за № 100 від 12.01.2024; за №1468 від 29.07.2024 (а.с. 14, 15, 16, 17, 140, 141).

23 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір про визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А. за реєстровим № 242, відповідно до якого місце проживання дитини батьки визначили місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12). Договір діє до часу настання повноліття дитини (п.4.1 Договору). Відповідно до п. 3.2.1 Договору мати дитини взяла на себе зобов`язання брати участь у виховання та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків із батьком дитини.

З довідки директора ОЗО Богуславський академічний ліцей № 1 Богуславської міської ради Київської області Івченко К.А. за №65 від 16.02.2024 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 4-А класі. Батько дитини ОСОБА_1 спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дочки. Мати ОСОБА_8 контакту з закладом освіти не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с.18).

Із характеристики на ученицю 4-А класу опорного закладу освіти Богуславського академічного ліцею №1 Богуславської міської ради ОСОБА_5 вбачається, що вона позитивно характеризується за місцем навчання. Також зазначено, що батько ОСОБА_9 бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, забезпечує високий рівень навчання дитини. Мати ОСОБА_10 із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходить і не відвідує батьківські збори (а.с.19).

Згідно довідки КНП Богуславської міської ради «Богуславський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» за № 198 від 08.02.2024, ОСОБА_5 має діагноз Аденоїдні вегетації, стан після операції (ХІІ 2023). На прийомі дитина перебувала з батьком ОСОБА_1 . Мати дитини останнім часом до лікаря з дитиною не з`являлася (а.с.20).

Відповідно до характеристики депутата Богуславської міської ради ОСОБА_11 , ОСОБА_1 за період проживання за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується виключно з позитивної сторони. ОСОБА_1 самостійно виховує свою мололітню дочку ОСОБА_5 , яка разом з ним проживає (а.с. 22).

Копією договору купівлі-продажу АВР №548657 від 17.03.2001, підтверджено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.20-25).

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №575250 від 24.02.2006, та копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №575249 від 24.02.2006, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_2 , а саме: площею 0,1879 га, цільове призначення для особистого селянського господарства; площею 0,2477 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.136,137).

Довідкою про доходи № 0859 8985 3333 1804 від 29.07.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за вислугою років (а.с.142).

З копій платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» вбачається в період з 07.09.2023 по 06.07.2024, окремими платежами, перерахування грошових коштів відповідачкою ОСОБА_4 дочці ОСОБА_5 , призначення платежу - переказ власних коштів (а.с.52-64).

Перерахування грошових коштів з картки ОСОБА_5 на карту ОСОБА_4 здійснювалося відповідачкою в період з 01.09.2023 по 16.07.2024, що підтверджується платіжними інструкціями АТ КБ «Приватбанк» (а.с.143-175).

Судовим наказом Богуславського районного суду Київської області у справі №358/372/24 від 25 березня 2024 року з відповідачки ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується долученою в судовому засіданні 10.03.2025 до матеріалів справи копію судового наказу.

Відповідачка ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів за період з березня 2024 року по серпень 2024 року в загальному розмірі 28 079,71 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Миронівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.09.2024 (а.с.181).

Висновком органу опіки і піклування Богуславської міської ради Київської області затвердженим рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради 21.08.2024 № 227/9, визначено, що виконавчий комітет Богуславської міської ради як орган опіки та піклування вважає, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існує добровільна домовленість щодо місця визначення проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а від так вбачається відсутність спору між батьками дитини (а.с. 118).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 , який є позивачем по справі суду пояснив, що він самостійно вже два роки виховує свою дочку ОСОБА_7 , яка була до нього прихильна з самого дитинства. В школі дочка гарно навчається, всім необхідним дочка забезпечена. З матір`ю дитина спілкується дуже рідко. Участі у вихованні та лікуванні дитини відповідачка не бере. Фінансової допомоги ОСОБА_1 для проведення оперативного втручання донці не надавала. Лікуванням дочки займався самостійно за допомогою сестри. ОСОБА_1 зауважив, що дочка вже навчається в п`ятому класі, і постійно її вихованням і навчанням займався він сам, без участі ОСОБА_4 .

Допитані, кожний окремо, в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , який є сусідом позивача, та свідок ОСОБА_13 , яка є сестрою позивача, психолог ОСОБА_14 , підтвердили, що саме батько ОСОБА_1 займається лікуванням, вихованням і утриманням дочки ОСОБА_7 , яка разом з ним проживає. Між батьком та дитиною відсутні будь-які конфлікти чи непорозуміння. Майже два роки матір ОСОБА_7 участі у вихованні дочки не бере, лише зрідка спілкується телефоном.

Свідок ОСОБА_15 , рідний син відповідачки зазначив, що його мати ОСОБА_4 пішла з сім`ї та залишила свою дочку ОСОБА_7 проживати з її батьком, де вона зараз і проживає. Його мати ОСОБА_16 мала багато чоловіків, веде вільний спосіб життя, свого житла вона не має і з цих підстав він теж з нею припинив спілкування. ОСОБА_7 виховує і доглядає лише батько ОСОБА_17 , якому допомагає бабуся ОСОБА_7 і сестра позивача. Будь-яких перешкод у спілкуванні з матір`ю ОСОБА_7 її батько не чинить.

Свідок ОСОБА_18 , який був класним керівником в школі в ОСОБА_5 , пояснив, що з першого по третій клас вихованням займалися обоє батьків, а вже з третього класу і дотепер вихованням займається лише батько ОСОБА_1 , мати видалилася з батьківського чату. Батько ОСОБА_17 бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує її всім необхідним. ОСОБА_7 навчається і натепер на високому рівні.

Допитана в судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_14 малолітня ОСОБА_5 пояснила, що вже більше року вона проживає з батьком, який її виховує, утримує та готує для неї, з яким хоче жити надалі, а мама стала проживати окремо від них, спілкується дуже рідко, інколи пише повідомлення. На запитання ОСОБА_7 відповіла та пояснила, що мама перераховувала їй кошти на картку, які потім сама переказувала їх собі назад та знімала. Проживати хоче завжди саме з батьком, з яким їй буде найкраще, його дуже сильно любить.

Вирішую даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Судом встановлено, що предметом спору є визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 статті 160 СК України, мМісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частинах четвертій та п`ятій статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, згідно висновку органу опіки та піклування між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існує добровільна домовленість щодо місця визначення проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а від так вбачається відсутність спору між батьками дитини.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 23 січня 2024 року уклали договір про визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А. за реєстровим № 242, відповідно до якого місце проживання дитини батьки визначили місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позивач не довів, що його права порушені, а відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються.

Відповідачка ОСОБА_4 не порушила умови договору про визначення місця проживання дитини, доказів протилежного позивачем не надано суду.

Судом враховано, що ще до звернення позивача до суду з цим позовом, дитина проживає разом з батьком, сторони - позивач та відповідач у справі, проживають окремо.

Суд також враховує, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною.

Малолітня ОСОБА_5 , висловила свою думку щодо визначення місця її проживання саме з батьком і зазначала, що найкраще їй буде тільки з батьком.

Психолог ОСОБА_14 , яка була присутня під час того, як дитина висловлювала свою думку, зазначила, що дитина розповідала про події, які мали місце в її житті, дитина не плуталась в своїх поясненнях, має добрі відносини як з батьком, який про неї піклуються. Дитина сама обрала місце проживання саме з батьком.

Судом враховано, що станом на дату ухвалення судового рішення, дитині ОСОБА_5 , виповнилося 10 років, що згідно з положеннями ч.2 ст.160 СК України, свідчить про наявність у неї права на визначення місце проживання - за спільною згодою батьків та самої дитини.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач не довів, що порушені його права щодо визначення місця проживання дитини. На час звернення з позовом до суду та на даний час між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини, що свідчить про те, що права позивача не порушені.

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24).

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку щодо відсутності між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 Сімейного кодексу України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою ОСОБА_4 не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання малолітньої дочки, яка проживає разом із батьком і знаходиться на його утриманні, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дитини разом із батьком у позасудовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визначення місця проживання дитини з батьком, задоволенню не підлягає.

Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. ст. 150, 151 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що Сімейним кодексом України передбачено рівні права та обов`язки батьків (матері і батька) щодо дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. При цьому один із батьків, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з ними. Сплата аліментів є одним із способів виконання батьками обов`язку з утримання дітей.

Так, з огляду на зміст п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, факт відсутності участі батька або матері у вихованні дітей може бути підтверджений рішенням суду під час вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Суд констатує, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, відповідно до яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлює підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно з ч. 3, 4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

За таких обставин, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що надані позивачем докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт повного ухилення матері від участі у вихованні дитини.

Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 не бажає спілкуватися з дочкою ОСОБА_7 та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Суд також зауважує, що позивачем не було доведено та не надано доказів щодо відмови йому в наданні певних пільг та інших соціальних гарантій щодо дитини, обмеження реалізації різних соціальних цілей без отримання згоди матері, на що позивач посилався в позовній заяві, обґрунтовуючи необхідність встановлення зазначеного факту, що в свою чергу порушувало б права батька дитини та свідчило про доцільність встановлення такого факту.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відсутні необхідні та достатні умови для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги, в цій частині, також задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, відсутній спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, натомість заявлено у позовному провадженні позовну вимогу про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, який належить до предмету доказування.

За відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді.

Щодо поданої відповідачкою заяви 06.11.2024 відносно того, що вона визнає позов, що міститься в матеріалах справи, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом не встановлено законних підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком та визначення місця проживання неповнолітньої дитини, то вказана заява відповідачки не може бути підставою для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

Враховуючи викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 14, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-264, 265 ЦПК України, ст. ст. 150, 160, 161 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , самостійно виховує малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28.03.2025.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов