ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/896/25-2
У Х В А Л А

03 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води),-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року задоволено позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в сумі 51895,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, - по 567,50 грн з кожного.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 року вказану заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, 25 березня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Однак, вказану апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, слід повернути скаржниці з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року);

«складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)».

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, серед якого відсутня ухвала про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Проте, з апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 , всупереч ст. 353 ЦПК України, зокрема, ставить питання щодо скасування ухвали про залишення без задоволення її заяви про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року.

Таким чином, ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 рокуоскарженню в апеляційному порядку не підлягає, оскільки відсутня в переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги у відповідності до частини 1 статті 353 ЦПК України.

Частиною другою статті 353 ЦПК України встановлено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Таким чином, особа реалізує своє право на оскарження ухвал суду першої інстанції, які не передбачені у частині першій статті 353 ЦПК України, шляхом включення своїх заперечень на такі ухвали до апеляційної скарги на рішення суду, яким спір вирішений по суті.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Таким чином, вказана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, оскільки відсутня в переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги у відповідності до частини 1 статті 353 ЦПК України.

Відповідно до положень пункту 4 частини 5 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 року слід повернути.

Керуючись ст.ст. 353, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) повернути скаржниці.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: