"07" квітня 2025 р.
Справа №642/601/25
Провадження № 2/626/618/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2025 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:
головуючого судді Ольховського Є.Б.
за участю секретаря Прийма Ф.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Просить поновити строк позовної даності, посилається при цьому на судову практику та пункти 12 та 19 «Прикінцевих положень» ЦК України.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечує проти нарахування інфляційних витрат та 3% річних, оскільки такі нарахування є безпідставними та надмірними. Відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати та 3% річних можуть бути нараховані лише за умови існування належно підтвердженого факту прострочення виконання зобов`язання. Однак у даному випадку позивач зробив хибний розрахунок не врахувавши судову практику. Надав власний розрахунок згідно до якого сума інфляційних складає за період з 01.01.2022 по 23.02.22р. - 659.69 грн; сума 3% річних складає з 27.12.2021р. по 31.12.2021р. - 9.28 грн. з 01.01.2022 по 23.02.22р. 100.24 грн. ; сума нарахованих процентів 109.52 грн.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне:
відповідно до положень статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Судом встановлено, що згідно з Договором № 870294 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 12.05.2019 року, ТОВ "Авентус Україна" та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах споживчого кредиту. Розмір позики - 7 000 грн. Строк дії договору - 30 днів. Сторони також погодили процентну ставку. Договір укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом.
Графіком розрахунків до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту визначено суму кредиту, суму нарахованих процентів та загальний розмір заборгованості.
Згідно із договором факторингу № 1 від 12.04.2018, ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" та ТОВ "Авентус Україна" уклали договір факторингу, у відповідності до якого, ТОВ "Авентус Україна" зобов`язується відступити ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" права вимоги, зазначені у реєстрі, а ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" зобов`язується їх прийняти.
На виконання Договору факторингу було укладено Додаткову угоду №25 та підписано Реєстр прав вимоги №25 про те, що на умовах вищезазначеного договору Клієнт відступив Фактору Право вимоги по ряду Боржників, в тому числі до ОСОБА_1 , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором № 870294 про надання фінансового кредиту . Таким чином, позивач ТОВ "ВІН ФІНАНС" набуло прав кредитора відносно відповідача ОСОБА_1 .
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору.
На підставі досліджених доказів суд встановив, що ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (ТОВ ВІН ФІНАНС) на підставі Договору факторингу №1 від 12.04.2018 є новим кредитором замість ТОВ Авентус Україна у зобов`язаннях з відповідачем.
Суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору між відповідачем та ТОВ Авентус Україна, оскільки кредитний договір укладений в електронній формі та містить персональні дані відповідача, які останній надав під час підписання договору.
За умовами Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту ТОВ Авентус України надало ОСОБА_1 позику у розмірі 7000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою фінансової процентної ставки. яка погоджена п. 1.3 Договору.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти суми боргу не заперечував. Не погодився з сумою інфляційних та 3% річних надавши власний розрахунок.
Позивач відповіді на відзив суду не надавав.
З огляду на фактичне визнання відповідачем позову в визначенні суми боргу позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо нарахованих ТОВ «ФК «ВІН ФІНАНС» інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає наступне.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 14-446цс18.
У постанові Верховного Суду (у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Разом з тим, відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України за період із 24 лютого по грудень 2024 року суперечить чинному законодавству.
Щодо клопотання позивача про поновлення строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023 відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи.
Враховуючи, що право вимоги у позивача до відповідача виникло 12.09.2019 року (Реєстр прав вимог №25 від 12.09.2019 року), за звичайних обставин строк позовної давності для пред`явлення даного позову повинен був сплинути 12.09.2023 року, але в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжено на строк дії воєнного стану, а отже позивач в силу закону не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, у зв`язку із чим відсутні підстави для поновлення даного строку, а також відсутні підстави для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 31, 81, 88, 141, 209, 212, 214- 21 ЦПК України, ст. ст. 267, 512,516, 525, 526,611,625, 629, 1054,1077 ЦК України, ст.ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію» суд ,-
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський