Справа № 639/2186/25
Провадження № 2-з/639/7/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/2186/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2025 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Скічка Ігоря Васильовича, до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, згідно якої просила суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 80 000,00 грн. та судові витрати.

Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову у цивільній справі № 639/2186/25, згідно якої просив суд накласти арешт на грошові кошти Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 у розмірі 80 000, 00 грн., які знаходяться зокрема, але не виключно на банківському рахунку:IBAN НОМЕР_1 у АБ «УКРГАЗБАНК».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу продажів з метою придбання квартири за програмою єОселя, яка пропонує кредитування з першим внеском 20 % від вартості житла. ОСОБА_3 представилася менеджером відділу продажів і запропонувала декілька варіантів, з яких його зацікавила квартира АДРЕСА_1 , площею 55,20 м2. Для прийняття рішення та надання кредитних коштів, окрім іншого банківським установам необхідно було надати правовстановлюючі документи на Квартиру. ОСОБА_3 зауважила, що для отримання правовстановлюючих документів на Квартиру необхідно спочатку зареєструвати право власності на неї за продавцем, що займає приблизно 2-3 тижні. Для цього потрібно укласти договір резервування квартири та оплатити 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, які будуть зараховані у вартість Квартири. Хто є власником Квартири і з ким ОСОБА_1 має укласти договір купівлі-продажу Квартири ОСОБА_3 не повідомила. Також, ОСОБА_3 зазначила, що у разі ненадання банківськими установами кредиту на придбання Квартири, вказані вище грошові кошти будуть повернуті за мінусом 5%. 17 жовтня 2024 року у приміщенні Відділу продажів ОСОБА_3 надала ОСОБА_1 два екземпляри договору резервування об`єкту нерухомості із вже проставленими на останній сторінці підписом фізичноїособи-підприємця ОСОБА_4 (виписка з ЄДРЮОФОП 001595340 від 09.09.2024, РНОКПП НОМЕР_2 ) та відбитком печатки. Виходячи із очікуваної сумлінності та законності поведінки ОСОБА_5 як представника забудовника, у приміщенні відділу продажів ОСОБА_1 підписав Договір резервування та у цей же день сплатив за вказаними у ньому реквізитами грошові кошти в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією № 218504403 від 17.10.2024.

Станом на 27.02.2025 інформація про реєстрацію права власності на Квартиру у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Позивач не міг придбати квартиру, якої де-юре на існує. Отже, договір купівлі-продажу Квартири не був укладений не з вини Позивача та через незалежні від нього обставини.

Зазначив, що відповідач жодним чином не відреагував на вимогу про повернення безбідставно отриманих коштів. Іншу вимогу взагалі відмовився отримувати. Намір уникнути відповідальності підтверджується не тільки бездіяльністю відповідача, а й діями із залучення ТОВ «Будівельна компанія «Інтергал-Буд» для аргументації своєї відмови повернути 80 000,00 грн.

Отже, невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу положень статті 149 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виконання рішення у даному випадку слід розуміти не лише як стадію, яка має місце у судових рішеннях про присудження (та яка передбачає можливість застосування заходів державного примусу), але і більш широкому значенні, як таке правове положення сторін, за яких судом вирішено спір шляхом усунення невизначеності у правовідносинах між сторонами, зокрема, шляхом визнання права або його відсутності, та судом здійснено ефективний захист порушених прав, який в тому числі полягає у запобіганні подальшому порушенню прав та необхідності застосовувати додаткові заходи захисту.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено заходи забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Предметом даного спору є: стягнення грошових коштів у розмірі 80 000,00 грн.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2023 року у cправі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Судувід 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у cправі № 904/1934/23 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Як зазначає позивач, відповідач жодним чином не відреагував на вимогу про повернення безбідставно отриманих коштів. Іншу вимогу взагалі відмовився отримувати. Намір уникнути відповідальності підтверджується не тільки бездіяльністю відповідача, а й діями із ззалучення ТОВ «Будівельна компанія «Інтергал-Буд» для аргументації своєї відмови повернути 80 000,00 грн.

Так, 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 перерахував на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_1 у АБ «УКРГАЗБАНК» 80 000, 00 грн. згідно договору резервування об`єкту нерухомості.

Позивачем на адресу відповідача направлена вимога про повернення йому грошових коштів у розмірі 80 000,00 грн., яка була повернута у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Вподальшому на адресу відповідача направлена вимога № 28/02/2025- про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 80 000,00 грн., яка була отримана відповідачем 06.03.2025, однак проігнорована.

Отже, судом встановлено наявність прямого зв`язку між запропонованими позивачем заходами забезпечення позову і предметом позову, оскільки існує ймовірність, що грошові кошти, які перебувають на рахунку відповідача, можуть зникнути чи зменшитись за розміром, та вважає, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, позивачем викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі незабезпечення позову, а саме ускладнення виконання рішення суд у разі задоволення позову, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, обраний вид забезпечення позову не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача.

За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на її рахунку відкритому в АБ «Укргазбанк», для задоволення вимог про стягнення 80 000,00 грн. доцільно буде накласти арешт на грошові кошти відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення.

Таким чином, суд доходить висновку про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача, у межах суми позову, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03березня 2023року уcправі№ 905/448/22.

При цьому при звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його діяльності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22.

За таких обставин, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/2186/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 159 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/2186/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 у розмірі 80 000, 00 грн., які знаходяться на банківському рахунку:IBAN НОМЕР_1 у Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК».

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 04.04.2025

Строк пред`явлення до виконання три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Боржник: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя В.В. Труханович