УХВАЛА

01 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 554/6515/21

провадження № 61-3366ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Покутній Олександр Миколайович, на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання шлюбу недійсним, анулювання актового запису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований 01 червня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 432 та зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) анулювати вказаний актовий запис.

Позов мотивований тим, що 28 березня 1981 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу від 28 березня 1981 року було зроблено запис за № 80. У шлюбі у них народилося два сини: ОСОБА_5 , 1980 року народження та ОСОБА_6 , 1986 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як дружина, ОСОБА_1 від нотаріуса стало відомо, що шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано рішенням суду. Згодом їй стало відомо, що рішення про розірвання шлюбу було ухвалено Октябрським районним судом м. Полтави 23 грудня 2011 року у справі № 2-4774/11, яким було задоволено позов ОСОБА_3 .

Вказувала, що не знала про розірвання шлюбу, оскільки весь цей час (фактично до смерті позивача) вони проживали однією сім`єю, придбавали майно, святкували разом дні народження та свята. Крім того, з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18 лютого 2021 року вбачається, що жодних відомостей про розірвання шлюбу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не міститься.

ОСОБА_1 звернулася до суду про перегляд заочного рішення від 23 грудня 2011 року у справі 2-4774/11. При розгляді заяви до суду ОСОБА_2 була подана заява про вступ у справу в якості третьої особи, обґрунтовуючи заяву тим, що 01 червня 2013 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Отже, як стало відомо ОСОБА_3 проживав на дві сім`ї. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2021 року подану заяву про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 2-4774/11 від 23 грудня 2011 року було залишено без задоволення.

ОСОБА_1 оскаржила заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року у справі № 2-4774/11 та постановою Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2021 року вказане заочне рішення було скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 було закрито. Просила суд взяти до уваги, що хоча рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, проте актовий запис про шлюб не було анульовано на підставі рішення суду, як в м. Полтаві так і в м. Керч, про що свідчить видане повторно свідоцтво про шлюб Керченським міським відділом реєстрації актів цивільного стану від 02 червня 2021 року. Тобто в даному випадку заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2011 року не було виконано і ОСОБА_3 фактично не будучи розлученим із ОСОБА_1 одночасно перебував в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

Октябрський районний суд м. Полтави рішенням від 22 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2022 рокуза нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що при ухваленнi рiшення суд виходив з наявностi в актовому записi про оспорюваний шлюб вiдмiтки про надання нареченими кoпії судового рiшення про розiрвання попереднього шлюбу. Рішення про розiрвання шлюбу Октябрським районним судом м. Полтави направлене для виконання на адресу Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління МУЮ лише 12 червня 2023 року, а вiдповiдну державну реєстрацію розiрвання шлюбу з унесенням вiдповiдної вiдмiтки до актового запису про шлюб тільки 13 липня 2023 року, тобто через одинадцять з половиною років після ухвалення рішення та через два з половиною роки після смертi ОСОБА_3 . При розглядi справи суд посилався виключно на факт наявностi в актовому записi про шлюб мiж ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вiдмiтки про судове рiшення, яким розiрвано попереднiй його шлюб з позивачем. Разом з тим, зазначенi нововиявленi обставини, про якi позивачу та суду на час розгляду справи не було i не могло бути вiдомо, iстотним чином впливають на вирішення справи, оскільки, відсутність державної реєстрації розірвання попереднього шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_1 сама по собі унеможливлювала укладення ним нового шлюбу із ОСОБА_2 та його державну реєстрацію, незалежно від надання до органу реєстрації актів цивільного стану копії рішення про розірвання попереднього шлюбу з проставленням відповідної відмітки в актовому записі, як це було встановлено судом.

На момент розгляду справи не було відомо про те, що заочне рішення про розірвання шлюбу позивача з ОСОБА_3 залишалось на час вирішення справи невиконаним, а саме розірвання шлюбу незареєстрованим. ОСОБА_3 01 червня 2013 року вступив у новий шлюб з ОСОБА_2 , продовжуючи перебувати у зареєстрованому шлюбі з позивачем, безспірним доказом чого вважався актовий запис про шлюб позивача з ОСОБА_3 , в якому була відсутня відмітка про його розірвання. За таких обставин, шлюб ОСОБА_3 з позивачем слід вважати не розірваним в судовому порядку, а припиненим внаслідок смерті чоловіка.

Посадові особи Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не мали законних підстав для реєстрації оспорюваного шлюбу, оскільки відсутність запису про розірвання попереднього шлюбу ОСОБА_3 з позивачем виступало обов`язковою та безумовною підставою для відмови в реєстрації нового шлюбу.

Октябрський районний суд м. Полтави ухвалою від 03 вересня 2024 року клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шимко А. П., про поновлення строку для подання заяви про перегляд судового рішення від 22 червня 2022 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 554/6515/21 задовольнив.

Поновив ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шимко А. П., строк на подання заяви про перегляд судового рішення від 22 червня 2022 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 554/6515/21.

Відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шимко А. П., про перегляд судового рішення від 22 червня 2022 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 554/6515/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання шлюбу недійсним, анулювання актового запису.

Залишив рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 червня 2022 року, у цивільній справі № 554/6515/21 в силі.

Полтавський апеляційний суд постановою від 29 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Покутнього О. М. залишив без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду міста Полтави від 03 вересня 2024 року залишив без змін.

17 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Покутній О. М., через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2025 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Таким чином, нововиявленими обставинами є фактичні обставини, які мають істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були відомі і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Верховного Суду у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)».

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року в справі № 761/11351/16-ц (провадження № 61-38347св18), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 299/883/17 (провадження № 61-7687св22), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2024 року в справі № 752/21538/20 (провадження № 61-5221св24).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявниця посилається на ті самі обставини, на які вона посилалася у своїй позовній заяві та які були предметом дослідження судом при ухваленні рішення у справі № 554/6515/21.

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні та у розумінні статті 423 ЦПК України такими не являються, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень, додаткового правового аналізу не потребують та висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) вказав, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Покутній Олександр Миколайович, на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 29 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання шлюбу недійсним, анулювання актового запису.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко