Справа 556/305/25
Номер провадження 2/556/384/2025

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2025 року.

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області про тлумачення заповіту, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області про тлумачення заповіту.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 .

На випадок своєї смерті спадкодавець залишив заповіт, згідно якого житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку заповів своєму сину ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений 14 версеня 2015 року в селі Озеро, секретарем Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області Мороченець Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №52.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв ОСОБА_1 та фактично вступив у володіння спадковим майном. Жодних претензій до нього стосовно успадкованого майна ніхто не ставить.

Маючи намір успадкувати спадкове майно позивач усно звернувся до Володимирецька районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак його повідомили, що він оформити спадкові права на нерухоме майно не може, оскільки вказаний заповіт має певні неточності. Зокрема нотаріус вказав, що в заповіті не вказано адресу житлового будинку, господарських будівель та присадибної земельної ділянки, які заповідаються.

Відповідно, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Таким чином, позивачу рекомендовано звернутись до суду з приводу тлумачення заповіту.

На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 30 cічня 2025 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 31 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 лютого 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив.

Згідно п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2017, та технічного паспорта від 14.06.2022, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №100143247, №100161575 від 12.10.2017, власником земельних ділянок, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,2594 го що за адресою: АДРЕСА_1 також записаний ОСОБА_2 .

Згідно заповіту, посвідченого 14.09.2015 секретарем Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області Мороченець Т.І., на випадок своєї смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповідає ОСОБА_1 свій житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №52.

Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28.01.2025, після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа згідно даних із Спадкового реєстру.

Згідно роз`яснення № 70/01-16 від 23.01.2025, виданого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 був наданий заповіт ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Озерської сільської ради Мороченець Т.І., 14.09.2015 за №52, згідно якого він заповів житловий будинок, господарські будівлі, присадибну земельну ділянку своєму сину ОСОБА_1 . Однак в заповіті не вказано адресу житлового будинку, господарських будівель та присадибної земельної ділянки, які заповідаються. Розглянувши пред`явлені документи, вважає за необхідне роз`яснити, що нотаріус не може взяти до уваги тлумачення заповіту ОСОБА_2 , здійснене спадкоємцем за заповітом про те що житловий будинок господарські будівлі та присадибна земельна ділянка, які зазначені у заповіті є житловим будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки таке тлумачення прямо не слідує зі змісту заповіту та виходить за межі змісту заповіту.

Згідно довідки №02-57/18 від 10.01.2025, виданій старостою с. Озеро виконкому Каноницької сільської ради Рівненської області, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

А як зазначено у довідці №02-57/74 від 27.01.2025, виданій старостою с. Озеро виконкому Каноницької сільської ради Рівненської області, згідно погосподарської книги №6 за 2021-2025 роки номер об`єкта погосподарського обліку 0484-1 будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_2 міг заповідати лише вище вказаний житловий будинок, який належав йому на праві власності та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст.1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст.213 ЦК.

Згідно статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213цього Кодексу.

У статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні правочину, які втілюються в трьох рівнях. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. (Постанови Верховного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц та від 01 травня 2024 року у справі №501/4300/19)

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі № 378/1160/15-ц убачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне, розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст відповідно до ст.213 ЦК України, виходячи з волі ОСОБА_2 , згідно заповіту від 14 вересня 2015 року, а саме вважати, що заповідане майно у вигляді «житлового будинку, господарських будівель, присадибна земельна ділянка» слід тлумачити як «житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2594 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з метою реалізації спадкових прав між спадкоємцями.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15-16, 213, 216, 1216, 1218, 1219, 1256 ЦК України , ст.ст. 2-13, 81, 89, 206, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Каноницької сільської ради Вараського району Рівненської області про тлумачення заповіту, задовольнити.

Здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого 14 вересня 2015 року секретарем Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, зареєстрованого в реєстрі за № 52.

Вважати, що заповідане майно у вигляді «житлового будинку, господарських будівель, присадибна земельна ділянка» слід тлумачити як «житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2594 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Котик Л.О.

Відомості сторін по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2

Відповідач: Каноницька сільська рада Вараського району Рівненської області, місцезнаходження:с. Каноничі, вул. Незалежності, 88, Вараський район, Рівіненська область, .