УХВАЛА

31 березня 2025 року

м. Київ

справа № 201/14368/15-ц

провадження № 61-2344сво24

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М.,

розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року у складі судді Демидової С. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2024 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Канурної О. Д., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Позов мотивований тим, що між ним та відповідачем було укладено десять договорів банківського вкладу, за умовами яких банк прийняв грошові кошти для розміщення їх на депозитних вкладах зі сплатою процентів за користування та на умовах повернення визначених у договорах. Починаючи з 2015 року він неодноразово звертався до банку з вимогами про повернення повної суми вкладів та нарахованих відсотків до відділень ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Євпаторії, м. Києві та м. Дніпропетровську, а також телефонував до служби підтримки клієнтів банку. Проте йому було відмовлено та повідомлено про припинення діяльності відокремленого підрозділу розташованого на території Автономної Республіки Крим.

ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжує здійснювати свою діяльність як юридична особа та банківська установа, його ліцензію на здійснення банківської діяльності не анульовано, тимчасову адміністрацію не введено. Надання послуг з розміщення депозиту здійснює саме банк, а не його структурні одиниці, яким надано відповідні повноваження. Стороною договору у таких випадках є банк, відтак саме банк має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе за укладеним договором.

ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти:

за договором № SAMDN4734 суму банківського вкладу у розмірі 146 190,00 грн та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 12 січня 2012 року по дату звернення до суду, що становить 74 335, 19 грн, а всього ? 220 525, 19 грн;

за договором № SAMDN1899 суму банківського вкладу у розмірі 2 225,00 дол. США та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 23 липня 2012 року по дату звернення до суду, що становить 654,58 дол. США, а всього ? 2 879,58 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 62 774,84 грн;

за договором № SAMDN4263 суму банківського вкладу 5 086,21 дол. США та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 15 жовтня 2012 року по дату звернення до суду, що становить 1 450,41 дол. США, а всього складає 6 536,62 доларів США та за курсом НБУ еквівалентно 142 498,31 грн;

за договором № SAMDN4269 суму банківського вкладу 100,00 дол. США та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 15 жовтня 2012 року по дату звернення до суду, що становить 28,00 дол. США, а всього - 128,00 дол. США та за курсом НБУ еквівалентно 2 803,04 грн;

за договором № SAMDN0033 суму банківського вкладу 7 600 дол. США та відсотки за банківським вкладом за весь період користування Банком коштами, починаючи з 28 травня 2013 року по дату звернення до суду, що становить 1 785,24 дол. США, а всього ? 9 385,24 дол. США та за курсом НБУ еквівалентно 204 598,24 грн;

за договором № SAMDN1186 суму банківського вкладу 61 761,45 грн та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 01 червня 2013 року по дату звернення до суду, що становить 24 294,70 грн, а всього ? 86 056,15 грн;

за договором № SAMDN0168 суму банківського вкладу 95 500,00 грн та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 01 червня 2013 року по дату звернення до суду становить 32 011,25 грн, а всього ? 127 511,25 грн;

за договором № SAMDN1811 суму банківського вкладу 36 525,73 грн та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 23 жовтня 2013 року по дату звернення до суду, що становить 13 366,73 грн, а всього 49 892,46 грн;

за договором № SAMDNWFD000 суму банківського вкладу 40 463,14 грн та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 16 грудня 2013 року по дату звернення до суду, що становить 14 305,74 грн, а всього ? 54 768,88 грн;

за договором № SAMDNWFD200 суму банківського вкладу 33 000,00 грн та відсотки за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 19 грудня 2013 року по дату звернення до суду, що становить 10 909,80 грн, а всього ? 43 909,80 грн; судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дійсно ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване в АР Крим, уклали депозитні договори. ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуло зазначені вклади ОСОБА_3 , що стало підставою для звернення до суду.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 51/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті померлого батька за законом та за заповітом, надіславши до нотаріальної контори відповідну заяву, отже вона є спадкоємцем. Однак матеріали цивільної справи містять також і заповідальне розпорядження на ім`я сина ОСОБА_4 . Отже, заповіт на ОСОБА_1 не скасовує здійснених ОСОБА_3 заповідальних розпоряджень у вказаних договорах банківського вкладу. Аналіз зазначених обставин, дозволяє зробити висновок, що ОСОБА_1 фактично намагається вирішити спір про право власності на спадкове майно, а відтак необхідно залучити й інших спадкоємців після померлого ОСОБА_3 . При цьому суд звертає увагу на те, що на відміну від відповідача залучити співпозивача у справі неможливо. Тому у позові слід відмовити.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції та вважав його таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

17 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 463/579/18, від 16 лютого 2022 року у справі № 204/9057/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19).

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 на час відкриття спадщини постійно не проживав з спадкодавцем та не виявив бажання прийняти спадщину, хоча вже минуло більше восьми років. Отже, він втратив своє право на спадкування, а тому помилковим є висновок про необхідність залучення ОСОБА_4 до участі у справі.

10 лютого 2021 року Дніпровський апеляційний суд вже висловився з цього приводу у цій справі та скасував незаконну ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена щодо її права на спадкове майно, а саме «матеріалами справи підтверджено той факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем позивача не тільки за законом, але і за заповітом, яким ОСОБА_1 наділено спадковими правами щодо сум банківських вкладів, які є предметом спору у даній справі. З огляду на зазначене та враховуючи, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про закриття провадження у справі, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду». Вказані обставини є преюдиційними, а тому суд не повинен був повторно досліджувати вказані обставини.

Суди не врахували, що у ОСОБА_4 припинено не тільки право спадкування, а і право на оспорення, оскільки він висловив своєю поведінкою/бездіяльністю, що не буде реалізовувати свого права на оспорення. У свою чергу вона не втратила своє право на спадкування та на оспорення бездіяльності банку щодо неповернення грошових коштів, проте не отримала захисту своїх порушених прав в суді.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 березня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2025 року зазначену справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що є підстави для відступу від висновків щодо застосування положень статті 1228 ЦК України, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 201/14367/15-ц (провадження № 61-11625св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду посилається на те, що у суду касаційної інстанції існує два підходи щодо застосування частини першої статті 352 ЦПК України в подібних правовідносинах.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, установлені судами обставини та зібрані докази не дають підстав для висновку про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину ОСОБА_3 , зокрема син - ОСОБА_4 . Тому висновки судів, що ОСОБА_1 намагається вирішити спір про право власності на спадкове майно, необхідність залучення й інших спадкоємців після померлого ОСОБА_3 до участі у справі, є помилковими. Про таке не свідчить і наявність в окремих депозитних договорах заповідальних розпоряджень на користь ОСОБА_4 , складених відповідно до статті 1228 ЦК України, та не є підставою для відмови у позові ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем щодо цих вкладів за законом. Підстав для залучення ОСОБА_4 як правонаступника померлого ОСОБА_3 (позивача, співпозивача) немає, за відсутності підстав (відомостей) вважати його спадкоємцем, який прийняв спадщину.

Водночас у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 201/14367/15-ц (провадження № 61-11625св19) в аналогічному спорі між тими ж сторонами про стягнення коштів за іншими депозитними договорами Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив такі висновки:

«судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване за адресою: 97400, Україна, АР Крим, м. Євпаторія, вул. Перемоги, 36, були укладенні депозитні договори. ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуло зазначені вклади позивачеві, що стало приводом для звернення до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , у якості правонаступника залучено його доньку ОСОБА_1 . При залученні до участі у справі як правонаступника ОСОБА_3 його доньки ОСОБА_1 , судами попередніх інстанцій неправильно встановлено коло спадкоємців померлого ОСОБА_3 , які можуть бути його правонаступниками за спірними договорами банківських вкладів. Тобто процесуальне правонаступництво може мати місце лише при правонаступництві у матеріальних правовідносинах.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме вона є правонаступником ОСОБА_3 за спірними договорами банківських вкладів, тобто у матеріальних правовідносинах. З огляду на це, суди дійшли неправильного висновку про задоволення позову на користь ОСОБА_1 оскільки вона є неналежним позивачем у справі.

При цьому судами не надано належну правову оцінку наявним у матеріалах справи документам, зокрема, договору банківського вкладу № SAMDN3077 від 10 січня 2013 року, договору № SAMDN3303 від 10 січня 2013 року та заповіту від 14 жовтня 2014 року (том 1 а. с. 9, 10, 134). Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що у зазначених договорах міститься заповідальне розпорядження на ім`я сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (том 1, а. с. 9, 10).

Згідно із частиною першою статті 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Тобто, апеляційний суд не звернув уваги на те, що договори банківського вкладу містять заповідальне розпорядження на ім`я ОСОБА_4 , якого як правонаступника не залучили. Наявний у матеріалах справи заповіт від 14 жовтня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 серед переліку майна, що їй заповідається, не містить грошових коштів за спірними депозитними договорами. Отже, заповіт не скасував заповідальне розпорядження.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, допустили порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. При цьому касаційний суд звертає увагу на те, що на відміну від відповідача замінити позивача у справі неможливо, тому у позові слід відмовити».

Тобто, касаційний суд уважав правонаступником позивача у такому спорі особу, на користь якої спадкодавець зробив заповідальне розпорядження банку (фінансовій установі), незалежно від факту прийняття таким суб`єктом спадщини, а спадкоємця за законом, таким, що не може вимагати повернення вкладу.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2024 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2024 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:А. І. Грушицький Б. І. Гулько
В. І. Крат
Д. Д. Луспеник Є. В. Синельников І. М. Фаловська