Справа № 182/5568/24
Провадження № 2/0182/392/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.03.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом адвоката Меліховської Яни Олександрівни, яка дії в інтересах ОСОБА_1 , до Першотравневської сільської територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , яка дії в інтересах ОСОБА_1 , до Першотравневської сільської територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування заявлених вимог представник позивачки посилається на те, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Баксан Кабардино-Балкарія, народилась ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про народження позивача, мати записана - ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_5 , однак, мати позивача відмовилась від своєї доньки і віддала її місячну - батькові ОСОБА_5 , який з 02.07.1982 року став виховувати свою доньку ОСОБА_6 зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 . У 1984 році ОСОБА_5 переїхав жити до України в Нікопольський район, с.Чкалове, зі своєю донькою ОСОБА_6 та співмешканкою ОСОБА_7 , де вони прожили, приблизно, рік і переїхали до АДРЕСА_1 . З зазначеного часу родина мешкала за вказаною адресою. У 1985 році ОСОБА_5 забрав з рф і другу свою доньку - рідну сестру позивача, ОСОБА_8 . ОСОБА_7 стала матір`ю обом донькам ОСОБА_5 , родина проживала разом за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, спільні права та обов`язки, виховали двох донечок, вели спільне господарство, кохали один одного та ставились завжди з повагою один до одного, як кажуть і в горі, і в радості, завжди разом. Своїх дітей у ОСОБА_7 не було, вона любила дітей свого цивільного чоловіка, переживала за них, лікувала, годувала, вела до садочка, а потім - до школи, з нею дівчатка завжди радилися і виросли з великою вдячністю за це, називавши завжди ОСОБА_7 тільки мамою. ОСОБА_7 та її цивільний чоловік ОСОБА_5 прожили разом, однією родиною, з 1982 року до дня смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті ОСОБА_7 проживала з позивачкою і надалі, однією родиною, до дня смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя ОСОБА_7 заповіту не залишила. До складу спадщини після її смерті входить земельна ділянка, площею 2.00 га, розташована на території Криничуватської сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 033459, виданого 21.10.2002 року (акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №197). Позивачка фактично прийняла вказану спадщину, так як була зареєстрована і фактично проживала зі своєю мачухою за однією адресою. Звернувшись з заявою до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Журби Р.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 серпня 2024 року, у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих родинний зв`язок зі спадкодавцем. Тому, на підставі викладеного, представник позивача змушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1982 року до часу відкриття спадщини, а саме - до дня смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку, площею 2.00 га, розташовану на території Криничуватської сільської ради, призначенням - ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 033459, виданого 21.10.2002 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 197, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні 27.03.2025 року позивачка викладені в позові обставини підтримала та на задоволенні позову наполягала. В судове засідання 28.03.2025 року не прийшла.

Представник позивача в судовому засіданні 27.03.2025 року викладені в позові обставини підтримала та на задоволенні позову наполягала. Додатково суду пояснила, що померла ОСОБА_7 своїх дітей не мала і виховувала позивачку та її сестру, як рідних доньок, які також вважали та називали її матір`ю. В судове засідання 28.03.2025 року не прийшла, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала і від свого імені, і від імені своєї довірительки, та на задоволенні позову наполягала (а.с.

В судове засідання представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не прибув, проте, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.95).

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 (а.с.16), яка до дня смерті мешкала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16). Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка, площею 2.000 га, розташована на території Криничуватської сільської ради, призначенням - ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 033459, виданого 21.10.2002 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 197 (а.с.28). На час смерті ОСОБА_7 позивачка була зареєстрована і фактично проживала зі своєю мачухою за однією адресою (а.с.22), тобто, фактично прийняла вказану спадщину. Позивачка звернулась з заявою до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Журби Р.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15), однак, отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 серпня 2024 року, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцем (а.с.9).

При цьому, позивачка, як на підставу звернення до суду з даним позовом, посилається на те, що, відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до довідки Криничуватської сільської ради № 1390 від 30.07.2007 року (а.с.22, 24), витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , довідки про реєстрацію ОСОБА_7 (а.с.17) та ОСОБА_5 (а.с.19) акту проживання однією родиною (а.с.25), довідки про поховання (а.с.20) та фотосвітлин (а.с.29-30) вбачається, що ОСОБА_1 з 1982 року по 24 липня 2006 року (по день смерті) проживали разом з ОСОБА_7 , мали спільні права та обов`язки, вели спільне господарство.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, зі спадкової справи, інші спадкоємці, які виявили б бажання та намір успадкувати майно, відсутні. При цьому, позивачка, яка від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 не відмовилась, має перешкоди щодо вчинення нотаріальних дій і лише в судовому порядку повинна довезти факт спільного проживання на час смерті спадкодавця. Однак, у суду сумніву той факт, що ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_7 разом з нею проживала за однією адресою, не викликає, оскільки підтверджується поданими документами, які були досліджені в судовому засіданні.

Окрім цього, в судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили факти, викладені в позовній заяві.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що знає позивачку та померлу, оскільки всі разом проживають в одному селі. Покійний батько позивачки проживав з ОСОБА_7 та разом виховували дітей від першого шлюбу. Вони проживали однією родиною і ОСОБА_7 дітей виховувала як рідних. Після смерті батька дівчатка залишились разом з мачухою ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що знає родину позивачки, оскільки всі також проживають в одному селі. Позивачку знає ще, як та ходила в школу. Позивачку та її рідну сестру виховувала ОСОБА_7 разом з їхнім рідним батьком. Після смерті батька позивачка залишилась проживати з мачухою ОСОБА_7 , яку дівчатка вважали мамою.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачкою документів, про які було зазначено вище, можливо встановити той факт, що ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тому, зважаючи на вищенаведене, обґрунтованість вимог позивачки, шляхом подання відповідних доказів, знайшли своє підтвердження, а також дані обставин були підтверджені показаннями свідків.

Що стосується заявлених вимог щодо визнання права власності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, враховуючи той факт, що з заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка по справі, інших спадкоємців, які б бажали прийняти спадщину, немає, при цьому в позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості успадкувати майно, суд, з урахуванням вищевказаних вимог, які судом задоволені, приходить до висновку, що за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , слід визнати право власності на земельну ділянку, площею 2.000 га, розташовану на території Криничуватської сільської ради, призначенням - ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 033459, виданого 21.10.2002 року (акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 197), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст.ст.4, 13,78, 81, 200, 259, 263-265, 315, 318 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги адвоката Меліховської Яни Олександрівни, яка дії в інтересах ОСОБА_1 , до Першотравневської сільської територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1982 року до часу відкриття спадщини, а саме - до дня смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку, площею 2.000 га, розташовану на території Криничуватської сільської ради, призначенням - ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДП № 033459, виданого 21.10.2002 року (акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 197), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал