Єдиний унікальний номер судової справи: 489/7181/21
Номер провадження 22-ц/812/353/25
Номер провадження 22-ц/812/354/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участю: представника позивача - адвоката Савицької О.Е., представника відповідача - адвоката Сіхарулідзе Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах, адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 січня 2025 року, ухвалені під головуванням судді - Коваленка І.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Позивач зазначав, що 15 червня 2021 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , у якій йому належить частка. Інша частка квартири належить його матері ОСОБА_4 , яка за вказаною адресою не мешкає та витрати по її утриманню не несе.

Залиття квартири відбулося з вини сусідів по квартирі АДРЕСА_2 , про що комісією у складі голови правління ОСББ «Миколаївський південь» Добровською С.М. та членами правління Ковальовою Т.В., ОСОБА_5 складено акт, в якому причиною залиття зазначено несправність встановлених у квартирі відповідачів фільтрів очищення води, колба одного з яких тріснула.

На день залиття квартири, власниками квартири АДРЕСА_3 були ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які в квартирі не проживали у зв`язку з її продажем.

Вартість ремонту по усуненню наслідків залиття квартири складає 27 150 грн, а з урахуванням пошкоджених меблів 39 950 грн.

Крім того, внаслідок залиття квартири, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в емоційних стражданнях, які йому та його родині довелося перенести, порушенням звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також залиттям квартири відразу після проведеного ремонту, яку він оцінює в 10 000 грн.

Посилаючись на викладене, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь 79 655 грн матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені витрати на оплату 3 178 грн судового збору, 14 000 грн на проведення експертизи та 3 000 грн правничої допомоги.

16 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сіхарулідзе Д.Г. через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій просив позовні вимоги залишити без задоволення через їх недоведеність. У своїй заяві посилався на те, що акт про залиття квартири позивача складено комісією за відсутності відповідача, без зазначення того що проводилася фото чи відео фіксація.

Огляд квартири АДРЕСА_3 не проводився, а надані суду фото не можуть бути доказом, оскільки не зрозуміло де, коли та як вони були зроблені.

Висновок експерта ґрунтується та проведений на підставі фото та акту, який знаходиться в матеріалах справи, без фактичного огляду приміщень. Тому експерт не наділений, ані можливістю, ані правом надавати оцінку доказам і лише в межах своїх професійних знань надав відповідь щодо можливої причини події. Щодо збільшення позовних вимог то в первинній позовній заяві позивач зазначив, що провів ремонт ще в 2021 році до подання позовної заяви, на той час був зроблений експертний кошторис, яким визначено суму матеріальних збитків 39 950 грн, а відтак посилання на висновок експертизи від 2024 року, проведений без фактичного огляду, як на підставу збільшення заподіяних збитків, є безпідставним. Крім того, відповідно до викладених в позові обставин, залиття квартири відбувалося неодноразово, але акт складений лише щодо події 15 червня 2021 року, що унеможливлює встановлення причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та обставинами зазначеними в акті. Також є недоведеним заподіяння позивачу і моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану майнову шкоду в розмірі 79 655 грн та в рахунок компенсації моральної шкоди 5000 грн, всього 84 655 грн, а також 1 143,42 грн судового збору та 8 400 грн витрат понесених на експертизу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наявні у справі докази заподіяння позивачу шкоди внаслідок затоплення його квартири через пошкодження системи очистки води у квартирі АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище над квартирою позивача та користувачем якої на той час був відповідач ОСОБА_6 , а тому на користь позивача підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в повному розмірі, що становить 79 655 грн, яка підтверджена висновком судової будівельно-технічної експертизи № 125-0106 від 07 лютого 2024 року.

При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, суд враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням вимог розумності і справедливості вважав достатнім розміром відшкодування моральної шкоди за даних обставин 5 000 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2025 року вирішено питання про судові витрати на професійну правничу допомогу. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 2832,60 грн по 1416,30 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 613,80 грн. У іншій частині вимог про стягнення правничої допомоги відмовлено. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд враховував пропорційність задоволеним вимогам та відсутність клопотань про зменшення витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - адвокат Сіхарулідзе Д.Г. посилаючись на незаконність рішень суду просив їх скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що в акті від 15 червня 2024 року не зазначено про проведення огляду квартири АДРЕСА_2 , а також в акті не відображено проведення будь якої фото-відео фіксації. Більш того, навіть обстеження квартири позивача відбувалось без присутності будь-кого з відповідачів. Висновок судової будівельно-технічної експертизи ґрунтується та проведений на підставі фото та акту який знаходиться в матеріалах справи без фактичного огляду приміщень та експерт лише в межах своїх професійних знань надав відповідь щодо можливої причини подій. Судом не враховано, що позивач зазначив про те, що в 2021 році до подання заяви в квартирі провів ремонт та на той час експертним кошторисом визначено суму матеріальних збитків у розмірі 39 950 грн, ремонтні роботи були проведені до проведення експертизи чи обстеження квартири. Вказує на те, що матеріли справи не містять даних, що саме внаслідок подій відображених в акті, спричинено дані матеріальні збитки, а не іншої подією яка могла мати іншу причину, оскільки в акті та висновку експерта зазначено, що залиття квартири відбувалося неодноразово, між тим Акт складено лише щодо події 15 червня 2021 року, що унеможливлює встановлення причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та обставинами зазначеними в Акті. Що стосується відшкодування моральної шкоди то позивачем не надано будь-яких доказів звернення його до лікарів, психологів, відсутні медичні довідки про погіршення самопочуття, які перебували б у причинному зв`язку із залиттям квартири. Вказує на те, що суд залишив поза увагою, що важливим елементом доказування підстав для стягнення шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою потерпілої сторони. Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Жодних належних та допустимих доказів позивач не надав, тобто позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Але доведення обставин, факту протиправної поведінки та причинно-наслідкові зв`язки покладаються саме на позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувані рішення в повній мірі не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 листопада 2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2021 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 листопада 2021 року.

З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12 листопада 2021 року № 3138 вбачається, що відповідно до паперових носіїв інвентарної справи, станом на 28 грудня 2012 власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 19 листопада 2003 року, реєстраційний номер - 3766, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу зареєстрованого в КП ММБТІ 20 лютого 2004 року за № 16187.

Отже, власником квартири АДРЕСА_3 була ОСОБА_10 , а фактичне користування нею здійснював відповідач ОСОБА_1 , які між собою є родичами матір`ю та сином. На теперішній час квартира ними відчужена, що також підтверджується поясненнями представника відповідача.

15 червня 2021 року комісією у складі голови правління ОСББ «Миколаївський Південь» Добровською С.М. та членів правління Ковальовою Т.В., ОСОБА_5 , проведено огляд квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що через неодноразове залиття квартири позивача її стан був незадовільний, відбулося залиття стелі кухні, натяжної стелі коридору та спальні. Пошкодженні залиттям стелі кухні, коридору, спальні, дверей кухні та спальні, кухонних меблів, стін кухні, мультиварки, про що складено Акт про залиття з системи холодного водопостачання №94.

Причиною залиття вказано несправність системи холодного водопостачання, а саме установка очистки води в квартирі АДРЕСА_2 . До акту додано фото системи очищення води, яка складається із трьох колб очистки, одна з яких, яка прозора, пошкоджена (вирвано низ колби).

В акті відмічено, що мешканець квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 з актом ознайомлений, але від його підпису відмовився, що засвідчено підписами членів комісії.

З пояснень позивача ОСОБА_2 наданих під час розгляду справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , який мешкав над ним поверхом вище, неодноразово протягом коротких проміжків часу затоплював його квартиру, після чого той усував наслідки затоплення за домовленістю між ними. Грошових коштів на відшкодування збитків у ОСОБА_1 він не брав. Тричі йому приходилося викликати фахівців, щоб злити воду з натяжної стелі. В останнє затоплення було коли він робив ремонт в квартирі та після ремонту 15 червня 2021 року. На той час в квартирі відповідача проживали квартиранти, які пустили комісію до квартири АДРЕСА_2 для складання акту, де було встановлено причину затоплення. При обстеженні квартири АДРЕСА_2 відповідач був відсутній, але йому дзвонила голова ОСББ та зачитала акт, який попросила приїхати і підписати, але той повідомив, що підписувати не буде.

За результатами заяви ОСОБА_2 до ВП №2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 15 червня 2021 року про вжиття заходів відносно сусіда, проживаючого в квартирі АДРЕСА_2 , який затопив його квартиру, роз`яснено, що питання відшкодування завданих матеріальних збитків повинно вирішуватися в цивільно-правовому порядку.

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, а саме ремонтних робіт про залиття в квартирі АДРЕСА_1 , з дефектним актом та фото пошкоджень квартири, складеного 05 липня 2021 року експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області на замовлення ОСОБА_2 , вартість ремонту по усуненню наслідків залиття складає 27 150 грн., а з урахуванням пошкоджених меблів 39 950 грн.

За клопотанням представника позивача - адвоката Савицької О.Е. ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2023 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза на вирішення якої були поставлені наступні питання: яка вартість матеріального збитку, завданого залиттям власнику квартири АДРЕСА_1 та чи могло бути причиною залиттям квартира АДРЕСА_1 пошкодження колби, яку було встановлено на систему холодного водопостачання для очистки води.

Згідно висновку експерта №125-0106 судової будівельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області Лесків С.А. 07 лютого 2024 рок, причина залиття квартири АДРЕСА_4 несправність системи холодного водопостачання, а саме установка очистки води в квартирі АДРЕСА_2 - на колбі системи очистки води, встановленої в квартирі АДРЕСА_2 та підключеної до трубопроводу водопостачання спостерігається порушення цілісності з наявністю тріщини в нижній частині колби, що призвело до витікання води та залиття нижче розташованої квартири АДРЕСА_4 . Вартість ремонтно-будівельних робіт, для усунення заподіяної матеріальної шкоди по ліквідації залиття квартири АДРЕСА_1 , в нині чинних цінах, складає 79 655 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша та друга статті 22 ЦК).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц)».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанцій виходив із того, що позивач довів належними та допустимими доказами факт залиття його квартири внаслідок неправомірних дій відповідачів, тоді як відповідачі не спростували своєї вини у залитті квартири позивача.

Колегія судів погоджується із такими висновками суду з огляду на таке.

Факт залиття квартири, власником якої є позивач, підтверджується актом про залиття від 15 червня 2021 року, складений комісією у складі голови правління ОСББ «Миколаївський Південь».

Причиною затоплення квартири, власником якої є позивач, стало витікання води у зв`язку з несправністю системи холодного водопостачання, а саме установки очистки води в квартирі АДРЕСА_2 - на колбі системи очистки води, встановленої в квартирі АДРЕСА_2 та підключеної до трубопроводу водопостачання. Наведені обставини також підтверджуються висновком експерта №125-0106 судової будівельно-технічної експертизи від 07 лютого 2024 року.

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача та не надали інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Таким чином, встановивши, що позивач довів протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами.

Разом з тим, стягуючи з відповідачів в солідарному порядку 79 655 грн. на відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір збитку завданий внаслідок затоплення квартири позивача, визначений судовим експертом Регіональної Торгово-промислової плати Миколаївської області Лесків С.А. у висновку №125-0106 від 07 лютого 2024 року станом на час проведення експертизи.

Між тим, як пояснила судовий експерт ОСОБА_11 під час апеляційного розгляду, на момент проведення експертизи ремонтні роботи в квартири позивача, пов`язані із затопленням вже були виконані у період з 2022 року до кінця 2023 року.

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, фактична вартість виконаних ремонтних робіт станом на 2023 рік складає 60 067 грн, а відтак доводи апеляційної скарги в частині вартості ремонтних робіт є слушними.

За таких обставині, рішення суду на підставі п.1,2 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні шляхом стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача завдану майнову шкоду у розмірі 60 067 грн.

Стягуючи із відповідачів на користь позивача 5000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанцій врахував тривалість порушення прав позивача, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачу майном), а також вимоги розумності та справедливості.

За такого, рішення суду в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для покладення обов`язку на відповідачів відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду, не заслуговують на увагу з огляду на наявні та досліджені докази, які містяться в матеріалах справи.

Інші доводи не впливають на висновки суду та не можуть бути підставою для скасування рішень суду з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача на 27,4% та задоволення позову на 72,6% , а відтак з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 879,33 грн судового збору по 439,67 грн з кожного та 8 400 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи по 4 200 грн з кожного.

За такого рішення суду в частині судових витрат підлягає зміні.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 398,18 грн (1453,20 грн х 27,4%) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Що стосується розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, то колегія судів виходить з наступного.

Так, адвокат Савицька О.Е., діючи в інтересах ОСОБА_2 просила стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, оплата яких підтверджена квитанцією до прибуткового касового ордеру від 29 червня 2021 року.

На підтвердження надання правничих послуг позивачу, надано - договір про надання правничої допомоги від 29 червня 2021 року, додаткову угоду № 1 від 29 червня 2021 року до вказаного договору, відповідно до якої вартість з надання правничої допомоги є фіксованою та складає 3000 грн; Акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2024 року, згідно якого загальна вартість наданих послуг складає 3000 грн.

У заяві про ухвалення додаткового рішення адвокат Сіхарулідзе Д.Г., діючи в інтересах ОСОБА_1 просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 грн.

На підтвердження надання відповідачу ОСОБА_1 правничих послуг адвокатом Сіхарулідзе Д.Г. надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК № 001129; Договір про надання правничої допомоги № б/н від 02 січня 2022 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Легатурс» та ОСОБА_1 ; Акт про приймання-передачу наданих послуг від 21 грудня 2024 року, згідно якого вартість послуги із ознайомлення з правовідносинами за витрачений час 1 годину становить 1000 грн.; ознайомлення з судовою практикою в аналогічних справах за витрачений час 1 годину - 1000 грн.; складання заяв, клопотань у справі, підготовка, подання за 5 годин витраченого часу - 5000,00 грн.; участь в судових засідання (без зазначення часу) - 4000,00 грн. Всього, 11000,00 грн. Доказів фактичної оплати наданих послуг з правничої допомоги відповідачем суду не надано.

Згідно умов пункту 4.8 договору про надання правничої допомоги № б/н від 02 січня 2022 року оплата за даним договором здійснюється протягом 3-х днів з моменту вручення Клієнту рахунку на оплату. Рахунок вручається Клієнту відповідно до пунктів 4.4 , 4.5 цього Договору.

Відповідно до пунктів 4.4 , 4.5 вказаного договору вручення Клієнту рахунку здійснюється після вручення йому акту про надані правничі послуги.

Із акту про прийняття-передачу наданих послуг від 21 грудня 2024 року вбачається, що акт підписаний замовником Клімовим Є.М., який не має претензій по виконанню договору.

Перевіривши надані докази щодо вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заяви підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частини першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподіл судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотанням про зменшення понесених позивачем та відповідачем витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції матеріали справи не містять.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17.

Схожа позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 910/13060/21, у якій вказано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137 ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21та постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позову, складність справи з відповідачів в рівних частинах на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 2178 грн. (3000,00 х 72,6%) по 1 089 грн з кожного.

Що стосується витрат на правову допомогу відповідача то з урахуванням розумності витрат та їх співмірності складності справи, наданих адвокатом послуг, ціни позову та пропорційності задоволеним позовним вимогам, з позивача на користь відповідача піддягає стягненню 3 014 грн (11 000 грн х 27,4%).

За таких обставин, додаткове рішення підлягає зміні шляхом стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 178 грн по 1 089 грн з кожного та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 014 грн.

Вирішуючи питання щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 16 000 грн то колегія виходить з наступного.

Так, на підтвердження надання правничих послуг, адвокатом Сіхарулідзе Д.Г. надано Акт про прийом-передачу наданих послуг від 03 квітня 2025 року, згідно якого - складання апеляційної скарги 1 година вартістю 5000 грн, складання додаткових пояснень 1 година - 1000 грн, участь у 4 -х судових засіданнях -10 000 грн.

Представник позивача - адвокат Савицька О.Е. заперечувала проти витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх необґрунтованість та неспівмірність.

Визначаючи розмір витрат відповідача на правничу допомогу під час апеляційної розгляду, який є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, колегія суддів враховує, що складення апеляційної скарги та додаткових пояснень не потребувало додаткового правового аналізу з боку адвоката та формування правової позиції.

За такого, дослідивши заяву про розподіл зазначених витрат та додані документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених представником відповідача - адвокатом Сіхарулідзе Д.Г. витрат на професійну (правничу) допомогу у сумі 16 000 грн, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, витрати не є співмірними з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є завищеним.

Враховуючи наведене вище, оцінивши подані докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що витрати Клімова Є.М. на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на заперечення щодо їх розміру, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 їх у розмірі 2 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах, адвокатом Сіхарулідзе Дмитром Геннадійовичем - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2024 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат - змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) завдану майнову шкоду у розмірі 60 067 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 879,33 грн судового збору по 439,67 грн з кожного та 8 400 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи по 4 200 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 398,18 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2025 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 178 грн по 1 089 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 014 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 07 квітня 2025 року.