Справа № 359/1978/24
Провадження № 2/359266/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Бокей А.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановив :

26 лютого 2024 року представник позивача адвокат Пилипенко С.В. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом, яким просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу позивач має спільну з відповідачем малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якої залишається невирішеним питання участі кожного із батьків у матеріальному забезпеченні. Дитина проживає з позивачем і всі встановлені в законодавстві обов`язки по вихованню дітей на даний час самостійно виконує позивач. Відповідач на користь позивача періодично сплачує незначні суми коштів на утримання дитини. Однак, такі виплати мають нестабільний характер та існує ймовірність того, що відповідач припинить матеріально забезпечувати дитину. Матеріальний стан позивача не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини. Дитина потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, зокрема витрат на одяг, харчування, медичний догляд, шкільне знаряддя, а також забезпечення належного рівня освіти. Крім того, дитина перебуває на диспансерному обліку шкірно-венерологічного диспансеру №5 м. Києва КНП «Дерматовенерологія» філія №5 із діагнозом атопічний дерматит у стадії ремісії, що потребує постійного спостереження за динамікою перебігу такого роду хронічної хвороби та проходження періодичного профілактичного лікування. Також, дитина на даний час активно займається черлідингом. Таким чином, для як і на постійне лікування, так і на індивідуальний позашкільний розвиток доньки потребуються додаткові матеріальні затрати, які повинні нести батьки дитини. У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11 березня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

12 листопада 2024 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позов, в якому просив задовольнити позов частково в частині стягнення аліментів у розмірі частки від доходу відповідача. Крім того, зазначає, що з викладеними позивачем обставинами не погоджується, оскільки сплачує кошти на утримання їх спільної дитини з відповідачем регулярно та в загальних сумах, які зазначає йому сама позивач. Крім того, відповідач є військовослужбовцем і при можливості отримати відпустку, він завжди приділяє час доньці, а також разом їздять в подорож, яку оплачує сам відповідач. Також, вважає, що позивач посилаючись на перебування дитини на диспансерному обліку у зв`язку із діагнозом атопічний дерматит у стадії ремісії не надала жодних доказів , які підтверджували суми витрат, які необхідні в даному випадку. Крім того, на утриманні у відповідача перебуває матір ОСОБА_4 , якій встановлено інвалідність ІІІ групи. З огляду на вказане, відповідач визнає позов частково та не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі частки від свого доходу.

Ухвалою суду від 28 січня 2025 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача адвокат Пилипенко С.В. направив на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просили задовольнити.

Представник відповідача адвокат Домітращук І.М. також подала до суду заяву, якою просила розгляд справи здійснювати без участі відповідача та його представника, позицію викладену у відзиві підтримують.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наданий відзив на позов та заяви сторін, а також матеріали справи з наявними в ній доказами, прийшов наступного висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року було розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 08 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України.

Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до вимог ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони держав-ними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнай-кращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 наведеної Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006 року вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом.

На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , що підтверджується актом депутата Бучанської міської ради Квашуком О.Я. складеного 06 грудня 2023 року.

Відповідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно роз`яснень, наведених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 займається в клубі з черліденгу «MARLI» з 15 жовтня 2022 року, що підтверджується довідкою наданою керівником вказаного клубу ОСОБА_5 . Проте, доказів витрат на оплату вказаного виду спорту, суду не надано.

Також ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку шкірно-венерологічного диспансеру №5 м. Києва КНП «Дерматовенерологія» філія №5 із діагнозом атопічний дерматит у стадії ремісії. Як зазначає позивач це потребує постійного спостереження за динамікою перебігу такого роду хронічної хвороби та проходження періодичного профілактичного лікування. Проте, доказів витрат необхідних для обстеження та лікування, суду не надано.

Судом встановлено, що відповідач сплачує кошти на утримання дитини періодично та в різних сумах, що підтверджується копіями квитанцій, наявними в матеріалах справи. Наведене обставина не спростована відповідачем у справі.

Також, на утриманні у відповідача перебуває матір ОСОБА_4 , якій встановлено інвалідність ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АС № 041437 від 12 лютого 2008 року.

Відповідач інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає, стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють батьку дитини виконувати обов`язок щодо сплати аліментів на утримання доньки. Доказів протилежного суду не надано.

Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В положеннях статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ними повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

За змістом ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачую-ться аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч. 1 ст. 183 СК України.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006 року, ст. 141, 180 182, 184, 191 СК України, ст. 4, 12, 81, 133, 141, 258- 260, 263 - 265, 268, 289, 353, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку(доходу) платника податків, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви, а саме з 26 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1211 (одна тисяча одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_2 , орган, що видав : 3222 від 27 лютого 2019 року, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Інформація про відповідача : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_4 виданий 09 червня 2008 року Роменським МВ УМВС України в Сумській області, відомості про код платника податків відсутні, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 .

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 31 березня 2025 року.

Суддя Л.В. Яковлєва