1Справа № 335/8991/24 2/335/217/2025
УХВАЛА
02 квітня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
представника позивача Фарзаєвої К.А.,
представника відповідача Цвєткова А.В.,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,
В обґрунтування позову зазначено, що 02.10.2021 на виконання вимог Закону України «Про житлові-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч. 8 ст. 14 Закону, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.
ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вищенаведеного, станом на 01.11.2021 Типовий Індивідуальний договір № 72201121 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: АДРЕСА_2 , між позивачем та ОСОБА_1 з 01.11.2021 є укладеним.
Відповідач за період з 01.11.2021-31.05.2024 не виконала своїх обов`язків по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов Договору, у зв`язку з чим утворилась за відповідачем утворилась сума боргу.
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення боржника підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР), знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку.
Ухвалою суду від 08.08.2024 справу прийнято до свого провадження, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Ухвалою суду від 13.03.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи за парвилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні, призначеному на 09.00 год. 15.01.2025 представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, відповідно до якого останній зазначив, що оскільки спір виник між юридичними особами та ФОП ОСОБА_1 , то підлягає в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись з заявленим клопотанням, представник позивача подала до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, відповідно до якого просила у задоволенні клопотання відмовити.
26.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.
01.04.2025 представником позивача було подано відповідь на відзив.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Пояснила що договір № 100123 який був укладений 01.04.2015 між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП ОСОБА_1 про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт: нежитлове приміщення № 2 по АДРЕСА_4 був припинений у зв`язку з укладанням нового Типового індивідуального договору № 72201121, який відповідач не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Представник відповідача проти позову заперечив. У судовому засіданні підтримує викладене у відзиві, пояснив, що факт постачання теплової енергії у приміщення власником якого є ОСОБА_2 , позивачем не доведено. Єдиним діючим договором на постачання теплової енергії у приміщення № 2 за адресою: АДРЕСА_1 є Договір за № 100123 від 01.04.2015 який був укладений між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП « ОСОБА_1 », тобто він укладений між двома суб`єктами господарювання, який скріплений печаткою та підписом посадової особи Концерну «Міські теплові мережі». Вказаний Договір № 100123 від 01.04.2015 є дійсним, та згідно вказаного договору відповідачем проводилися всі оплати за послуги, заборгованості не існує.
Крім цього, представник відповідача звертає увагу на те, що відповідно до діючого договору договір № 100123 від 01.04.2015 між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП « ОСОБА_1 » постачання теплової енергії до нежитлового приміщення № 2 за адресою: АДРЕСА_1 , теплової енергії згідно схеми поділу теплової мережі відбувається «відокремленою системою опалення з приладом обліку і точкою підключення після елеватора ж.» тобто постачання здійснюється через прилад обліку та відокремленою від будинку системи. Наявність засобів обліку теплової енергії в нежитловому приміщенні підтверджується неодноразовими актами огляду представників позивача. Відповідно нарахування вартості послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, мають проводиться відповідно до показників приладу обліку теплової енергії. Таким чином посилання позивача на типовий договір між ОСОБА_1 та Концерном «Міські теплові мережі» від 01.11.2021 є такими, що не відповідають дійсності через наявний діючий договір між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП « ОСОБА_1 » який не був розірваний у законний спосіб. Матеріали справи не мають жодного рахунку на оплату спожитої послуги або доказів їх надсилання на адресу відповідачки; не надано жодного розрахунку та квитанцій які б надсилались відповідачу, не вказано чи взагалі встановлено засіб обліку теплової енергії на будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не зазначено яким чином встановлено кількість та спосіб доставки до споживача теплової енергії яка має одиницю виміру «Гкал».
Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.09.2023, ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 35,9 кв.м.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець з 15.02.2022. Місце проживання ФОП у вказаній Виписці зазначено: АДРЕСА_6 .
Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських станом на 15.01.2025, анкетні дані ФОП ОСОБА_1 зазначені: Ідентифікаційний код, її адреса, статус, реєстраційний номер, дата реєстрації, види діяльності, контактна інформація та дані про взяття на облік.
Отже, посилання представника позивача, що адреса здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 є помилковим.
Судом встановлено, що 01.04.2015 між фізичної особою-підприємцем та Концерном «Міські теплові мережі» укладено Договір № 100123 від 01.04.2015 про купівлю продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт: викуплене нежитлове приміщення № 2 по АДРЕСА_4 .
Також між сторонами підписано Додаток № 1 до Договору № 100123 від 01.04.2015 про купівлю продажу теплової енергії в гарячій воді «Обсяг та порядок постачання теплової енергії Споживачу.
Згідно п. 10.1., 10.2. Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладання Сторонами письмової угоди про його розірвання. Договір припиняє свою дію у випадках: прийняття відповідного рішення судом, ліквідації однієї із сторін.
Станам на час розгляду справи, представником позивача не надано доказів щодо його розірвання, або доказів щодо припинення його дії у встановленому порядку. Посилання у судовому засіданні на розірвання Договір № 100123 від 01.04.2015 про купівлю продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт: викуплене нежитлове приміщення № 2 по АДРЕСА_4 та продовження надання послуг відповідачеві на підставі Типовий Індивідуальний договір № 72201121 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: АДРЕСА_2 не доведено належними документами.
Згідно актів звірки взаємних розрахунків за договором № 100123 від 01.04.2015, від 28.12.2023 та від 16.05.2024, та Акту періодичних приладів обліку теплової енергії на ГВП від 10.02.2021 вбачається, що уповноваженою особою Концерном «Міські теплові мережі» 28.12.2023 року та 16.05.2025 здійснювалося звіряння взаємних розрахунків саме за Договором № 100123 від 01.04.2015, 10.02.2021 проводився технічний огляд вузла обліку теплової енергії споживача саме ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі як вказано у Акті Договору № 100123, відповідно до якого механічних ушкоджень не виявлено.
Тобто, договір № 100123 від 01.04.2015 продовжує діяти тобто є дійсним, процедури розірвання діючого договору не відбувалось.
Крім цього, Концерном «Міські теплові мережі» неодноразово направлялись підписані електронним ключем акти звірки взаємних розрахунків за договором № 100123 від 01.04.2015, від 28.12.2023 та від 16.05.2024 згідно яких існує переплата Споживача на користь споживача, отже вказане є беззаперечним фактом дії договору і спростовує наведені позивачем факти укладення між сторонами іншого договору за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 2.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.
По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Так, відповідно до статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.
Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності за умови, що такі спори за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.
Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).
Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
За приписами статті 5 цього ж Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, що включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги уразі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем),утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої цієї ж статті обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Чинне законодавство чітко визначає, що ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Суд вважає за необхідне визначити співвідношення понять фізичної особи та ФОП та їх правового статусу, оскільки вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, який статус у спірних правовідносинах має відповідач.
Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
У частині першій статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України.
У статті 50 ЦК України передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «ФОП» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Правовий статус ФОП надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.
Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.
В залежності від правового статусу фізичної особи та ФОП залежить вирішення питання про юрисдикційність спору саме, який статус у спірних правовідносинах має відповідач.
Тобто для встановлення факту користування відповідачем нежитловим приміщенням, яке належить йому на праві власності з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності ним як ФОП, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, приміщення № 2 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,9 кв.м. є нежитловими та використовується відповідачем як ФОП для здійснення нею підприємницької діяльності.
Згідно рішення Виконавчого комітету від 13.03.2003 № 74/56 Про переведення житлового приміщення до нежитлового фонду, вбачається, що квартира, АДРЕСА_7 , що належить на праві власності ОСОБА_1 була оформлена за останньою як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин непродовольчих товарів.
У вказане приміщення згідно наявних в матеріалах справи документах, надання послуг Концерном «Міські теплові мережі» здійснюється на підставі чинного Договору № 100123 про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді укладеного 01.04.2015, на підставі якого Концерном «Міські теплові мережі» направлялися підписані електронним ключем акти звірки взаємних розрахунків за договором № 100123 від 01.04.2015, від 28.12.2023 та від 16.05.2024 та був складений і Акт періодичних приладів обліку теплової енергії на ГВП від 10.02.2021. Тому позиція представника позивача про розірвання Договору № 100123 про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2015 є не доведеною.
Під час розгляду справи по суті підлягає встановленню не тільки сам по собі факт споживання послуг, а й склад та характер таких правовідносин.
Таким чином, встановлено, що вказане нежитлове приміщення щодо якого виник спір з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, використовуються відповідачем як нежитлове приміщення, на підставі чинного Договору № 100123 про купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді укладеного 01.04.2015 між позивачем та відповідачем як Фізичною-особою підприємцем з метою здійснення нею господарської діяльності як суб`єктом господарювання у спірному нежитловому приміщеннях.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі наведеного суд, дійшов висновку про закриття провадження у справі, роз`яснивши позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 13, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд
Провадження у цивільній справі за позовною заявою Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії закрити.
Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя В.О. Макаров