Справа № 688/1885/24
Провадження № 2/675/59/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2025 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Пашкевича Р. В.,

за участю: секретаря судового засідання Гедзенюк В. В.,

представника позивача адвоката Руденка Д. В.,

представника відповідача адвоката Кучерука Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у залі суду м. Ізяслав в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Руденка Д. В., звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначає, що 18.01.2022 року ОСОБА_2 взяла у позивача в борг грошові кошти у розмірі 95000 грн., які зобов`язалася повернути до 31.01.2022 року, про що зазначено у власноручно підписаному ОСОБА_2 договорі від 18.01.2022 року. На підтвердження факту отримання від ОСОБА_1 коштів відповідач також власноручно написала розписку від 18.01.2022 року.

Відповідач з моменту отримання позики до дати звернення позивачем до судуне виконала умови договору, не здійснила жодного платежу за сумою позики, з врахуванням суми пені та інфляційних виплат, а тому це стало підставою для звернення до суду з позовом.

На момент звернення позивача до суду, ОСОБА_2 має заборгованість перед ОСОБА_1 за вказаним договором позики у загальному розмірі, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 252522,42 грн., з яких: 95000,00 грн. сума позики; 44712,75 грн. інфляційне збільшення; 104290,90 грн неустойка/пеня; 8518,77 грн - три відсотки річних за користування коштами.

У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у вказаному розмірі та здійснити розподіл судових витрат.

Згідно розпорядження голови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.04.2024 року, цивільну справу №688/1885/24, провадження 2/688/641/24 за позовом адвоката Руденка Д. В. в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів передано для розгляду до Ізяславського районного суду Хмельницької області.

Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01.05.2024 року прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Запропоновано сторонам по справі подати відзив, відповідь на відзив та письмові пояснення щодо даного спору.Також, цього ж дня ухвалою від 01.05.2024 року буловідмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах адвокатом Руденком Д. В., про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23.08.2024 року, оскільки відповідач заперечував написання та підписання спірної розписки, а також договору позики, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Також, ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23.08.2024 рокузадоволено клопотання представника позивача адвоката Руденка Д. В. та витребувано з Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області не менше 10 екземплярів (оригіналів) усіх наявних документів/заяв із підписами та рукописними текстами ОСОБА_2 у період з 2021 року по 2024 рік.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16.09.2024 року провадження в даній справі, на час проведення почеркознавчої експертизи, зупинено.

У зв`язку з надходженням повідомлення експерта про залишення без виконання ухвали суду про проведення експертизи у зв`язку з несплатою відповідачем ОСОБА_2 вартості судової почеркознавчої експертизи, ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19.12.2024 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31.01.2025 рокуприйнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Руденка Д. В. про збільшення розміру позовних вимог.

В подальшому, після надання можливості сторонам по справі надати суду заяви по суті справи, ухвалою суду від 26.02.2025 року закрито підготовче провадження по справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19.03.2025 рокузаяву відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Пашкевича Р. В. визнано необґрунтованою та передано заяву до канцелярії суду для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід судді.

21.03.2025 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Пашкевичу Р. В. відмовлено.

Представник позивача адвокат Руденко Д. В. в судовому засіданні позовні вимоги,з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Кучерук Т. М. в судовому засіданні повністю заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вказавши, що ОСОБА_2 спірний договір з розпискою не підписувала, будь яких коштів від ОСОБА_1 не отримувала.

Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.01.2022 року ОСОБА_2 підписала договір №1 про отримання в позику від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 95000,00 грн. (п. 2.1. договору), які зобов`язалася повернути позикодавцеві у строк до 31.01.2022 року. Грошовими коштами за цим договором є національна українська валюта гривня.

Сторони домовились вважати, що підписання цього договору позичальником є підтвердженням отримання ним грошових коштів у розмірі встановленому п. 2.1. договору (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики до 31.01.2022 року.

Згідно п. 4.1. договору, у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі повернення суми позики, позичальник сплачує позикодавцю неустойку у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені припиняється через три роки з дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За порушення грошового зобов`язання, на вимогу позикодавця, позичальник зобов`язується оплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення (п. 4.2. договору).

На підтвердження отримання коштів 18.01.2022 року ОСОБА_2 була надана розписка, за якою вона отримала у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 95000,00 грн. на виконання договору позики №1 від 18.01.2022 року.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, від 08.06.2016 року у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 року у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається. що договір позики укладено у письмовій формі, як передбачено статтею 1047 ЦК України. Підписаний сторонами.

Відповідно до статті 204 ЦК України, вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача.

Так, 13.12.2024 року до суду надійшло повідомлення експерта Хмельницького відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку судово почеркознавчої експертизи у цивільній справі №688/1885/24, провадження №2/675/382/2024, у зв`язку з неоплатою відповідачем ОСОБА_2 вартості судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

В свою чергу відповідач з початку подання позову, повідомляла про неналежність її підписів на спірному договорі позики та розписці від 18.01.2022 року. Саме відповідач була ініціатором проведення судово почеркознавчої експертизи, подавши для цього заяву про її проведення надавши всі наявні в неї матеріали для її проведення, проте, в подальшому, не оплатила вартості її проведення. На підставі чого суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про неналежність їй підписів на договорі позики та розписці від 18.01.2022 року і приходить до висновку про відсутність підстав для визнання цього факту.

Таким чином, під час розгляду цієї справи, ОСОБА_2 не надала жодних належних доказів, які б підтверджували, що вона не підписувала договір позики або розписку від 18.01.2022 року.

Крім того, доказів про те, що зобов`язання за договором позики виконані частково або повністю до 31.01.2022 року матеріали справи також не містять і відповідач на зазначене не посилається.

Отже, судом встановлено, що між сторонами 18.01.2022 року укладено договір позики №1, за умовами якого ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 95000,00 грн, та які зобов`язалася повернути. Однак, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконала, чим порушила умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за договором не виконала, а тому з неї підлягає стягненню борг за договором позики, який станом на 27.01.2025 року становить 252522,42 грн.

Вирішуючи питання з приводу стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З врахуванням зазначеного, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, загальний розмір 3% річних становить 8518,77 грн., а також 44712,75 грн. інфляційних витрат, які визначені у поданому розрахунку до позовуз врахуванням положень п. 4.2 договору позики від 18.01.2022 року.

Нарахування пені допускається у випадку невиконання договірних зобов`язань за умови дотримання письмової форми неустойки (ст. 547 ЦК України). Письмова форма неустойки дотримана. Розмір пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення передбачено договором від 18.01.2022 року.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути неустойку у виді пені, яка визначена з врахуванням п. 4.1 договору позики та становить 104290,90 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за договором позики №1 від 18.01.2022 року, а тому з неї на користь ОСОБА_1 слід стягнути борг в розмірі 252522,42 грн, з яких: 95000,00 грн. - сума позики; 44712,75 грн. (інфляційні витрати); 104290,90 грн. - неустойка/пеня на рівні подвійної облікової ставки НБУ та 8518,77 грн. - 3% річних. Вказаний розрахунок є достатнім та зрозумілим, відповідає умовам договору позики і не оспорюється відповідачем.

На підставі викладеного суд знаходить, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 2525,22 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики в розмірі 95 000 грн 00 коп (сума позики), 44 712 грн 75 коп (інфляційні витрати), 104 290 грн 90 коп (неустойка/пеня на рівні подвійної обліквої ставки НБУ) та 8518 грн 77 коп (3% річних), а всього 252 522 (двісті п`ятдесят дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2525 (дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять) грн 22 коп судового збору

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 02 квітня 2025 року.

Суддя: Р. В. Пашкевич