Справа № 761/5533/25
Провадження № 4-с/761/79/2025
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

представника заявника: ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчини дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.02.2025 року до суду надійшла зазначена скарга.

У вимогах скарги скаржник просить:

-визнати бездіяльність Начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченко Д., що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , зареєстрованого 16.11.2004р за реєстраційним номером 1473016 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА № 057997 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 10 листопада 2003 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва Бомбушкарь О.В. - протиправною;

-зобов`язати Начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченко Д. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 057997 виданої 10 листопада 2003 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва Бомбушкарь О.В., зареєстрованого 16.11.2004р. за реєстраційним номером 1473016 Першою київською державною нотаріальною конторою.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що 21.11.2024 року під час здійснення нотаріальних дій приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановила наявність обтяження у формі арешту за реєстраційним номером 1473016, зареєстрованого 16.11.2004р. Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА № 057997 Відділу ДВС у Шевченківському районі м. Києва від 10.11.2003р. у відношенні ОСОБА_1 на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить Скаржнику на праві власності згідно з Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 29.03.2002р. на підставі розпорядження (наказу) від 29.03.2002р. №30932, про що зроблено запис у реєстровій книзі за №794 від 02.04.2002р.

Як зазначає заявник, згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження (за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) та Єдиного реєстру боржників (за посиланням https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) відкриті і не закінчені виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні.

25 грудня 2024 року Скаржник через свого представника звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про скасування арешту, якою просив зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 057997 Відділу ДВС у Шевченківському районі м. Києва від 10.11.2003р.

Листом від 21.01.2025 за № 9, який отриманий 31.01.2025, начальник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченко Д. повідомив, що згідно з інформацією автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про боржника ОСОБА_1 не обліковуються, враховуючи час накладання арешту відповідно до постанови АА № 057997 Відділу ДВС у Шевченківському районі м. Києва від 10.11.2003р, та періоду початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлюється об`єктивна причина відсутності інформації про виконавче провадження в системі, зазначено про неможливість встановлення інформації про виконавче провадження (відновлення матеріалів виконавчого провадження), в рамках якого накладено обтяження у вигляді арешту за реєстраційним номером 1473016, зареєстрованого 16.11.2004р. Першою київською державною нотаріальною конторою. Крім того, повідомлено, що підстави для зняття виконавцем арешту майна боржника визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких частиною п`ятою вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

На думку заявника, арешт, накладений на майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 057997 від 10.11.2003р., мав бути знятий в день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав ( через шість місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) і наявність арешту на майно в рамках завершеного виконавчого провадження є неправомірним.

Також заявник вважає, що відсутність претензій стягувача та виконавчого провадження свідчить про безпідставність накладеного арешту на майно скаржника.

А тому для захисту порушеного права заявник звернувся до суду з цією скаргою.

В судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

У відповідності до положень ч.2 ст.450 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вислухавши представника заявника, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 в рівних частках кожному на підставі Свідоцтва про право власності від 29.03.2002 року.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2003 року при примусовому виконанні постанови б/н виданої 31.01.2003 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми боргу у розмірі 53,57 грн., накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

Суду не надано інформації щодо дати відкриття виконавчого провадження та його завершення.

З інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.11.2024 року вбачається, що 16.11.2004 року на підставі постанови від 10.11.2003 року Відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі було зареєстроване обтяження частини квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

25.12.2024 року уповноважений представник ОСОБА_1 направив до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про скасування арешту в якій просив зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2003 року. Заява, як вбачається обґрунтована тим, що арешт мав бути знятий в день завершення виконавчого провадження та протягом 20 років арешт накладено безпідставно.

Листом №9 від 21.01.2025 року начальник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дмитро Нідченко відмовив у скасуванні арешту та роз`яснив право заявника на підставі ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» звернутися до суду для вирішення питання скасування арешту.

Крім того в листі вказано, що враховуючи час накладення арешту та період початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (2006 рік) відсутня інформація про боржника ОСОБА_1 з об`єктивних причин.

Стаття 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 10.11.2003 року) визначала, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Суду не надано будь-якої інформації щодо виконавчого провадження, зокрема дати відкриття виконавчого провадження, ходу виконання постанови суду та дати закінчення виконавчого провадження.

А тому з врахування відсутності інформації про підстави закінчення виконавчого провадження, суд позбавлений можливості перевірити інформацію чи передбачало діюче на той час законодавство скасування арешту.

Частина 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на грудень 2024 року) передбачає вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, частина 3 статті 59 Закону України передбачає, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Як вбачається, заявник звернувся до суду із вимогою про зобов`язання Начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченко Д. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 057997 виданої 10 листопада 2003 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва Бомбушкарь О.В., зареєстрованого 16.11.2004р. за реєстраційним номером 1473016 Першою київською державною нотаріальною конторою.

Однак під час слухання справи представник заявника не надав суду доказів, що було порушено порядок накладення арешту станом на 10.11.2003 року. А тому відповідно відсутні законом передбачені підстави для зобов`язання особисто начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії по зняттю арешту з майна заявника.

Крім того, представник не надав суду доказів, що настала одна з обставин, які передбачені ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» з яким закон пов`язує можливість скасування арешту з майна, тому державна виконавча служба з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» відмовила в скасуванні арешту з майна заявника.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Суд звертає увагу, що заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із скаргою про скасування арешту судом на підставі положень ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчини дії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 03 квітня 2025 року

Суддя: Н.Г.Притула