Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2177/24
Провадження № 2/382/192/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 382/2177/24 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області звернулася позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , відповідно до вимог яких просила:

- стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , завданий матеріальний збиток у розмірі 7982 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 88 копійок;

- стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок;

- стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок;

- стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.09.2024 р. о 19 год 50 хв в Київській області, в м. Яготин по вул. Незалежності, 81 водій ОСОБА_3 керував автомобілем MAZDA 3 д.н.з. НОМЕР_2 та не дав перевагу у русі автомобілю SUZUKI NEW SXY д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався на зустріч та допустив зіткнення. Внаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постраждалі під час ДТП: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина ОСОБА_5 ) фактом тілесних травм свідчать медичні документи долучені до матеріалів справи. Позивач та її представник звертають увагу, на той факт, що 04.10.2024 р. ОСОБА_1 писала заяву в Яготинське відділення поліції про відкриття кримінальної справи. Проте 07.10.2024 р. Національна поліція в Київській області Бориспільське районне управління поліції відділення поліції № 2 відмовило у відкритті кримінальної справи, оскільки потерпілим у зазначеній вище ДТП не спричинено тілесних ушкоджень середньої тяжкості. 06 листопада 2024 року Яготинський районний суд Київської області виніс постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 850 грн. Також у вказаній вище постанові зазначено, що ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнав. 18 листопада 2024 р. ОСОБА_1 звернулась до сімейного лікаря ОСОБА_6 , зі скаргами на неспокій, головокружіння, швидку зміну настрою, порушення сну, скарги з?явилися після 25.09.2024 (після ДТП). Діагноз - залишки явища після ДТП. Після опер. Гіпотиреоз та призначено лікування. Даний факт зафіксовано лікарем у медичній картці амбулаторного хворого (позивачки), а також про факт відвідування лікаря свідчить інформація з програми Хелсі. Отже вказана вище обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 зазнала шкоди здоров?ю та на сьогоднішній день ще проходить лікування. Позивач та її представник зауважують на тому що, після участі в ДТП, що трапилося 25 вересня 2024 о 19 год. 50 хв. в Київській області, в м. Яготин по вул. Незалежності, 81 водій ОСОБА_3 керував автомобілем MAZDA 3 д.н.з. НОМЕР_4 та не дав перевагу у русі автомобілю SUZUKI NEW SXY д.н.з. НОМЕР_5 , який рухався на зустріч та допустив зіткнення під керуванням гр. ОСОБА_5 , та пасажири: малолітня ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , отримали травми та змушені були звертатися до лікарів, витрачали кошти на проведення лікування та лікарські засоби, несли витрати на дорогу до медичних закладів, про що свідчать квитанції про сплату грошових коштів, в сумі 7982 (сім тисяч дев?ятсот вісімдесят дві грн.) 88 коп. Також позивач та її представник наголошують на тому що, внаслідок заподіяної шкоди ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_4 здоров?ю, в результаті вище наведеної дорожньо-транспортної пригоди, з метою уникнення відповідальності за спричиненні матеріальні та моральні збитки, спричинило позивачам душевні хвилювання, оскільки через постійні, телефонні переговори, необхідність термінового пошуку великої суми коштів на лікування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зазнали значної шкоди здоров?ю, що призвело до тимчасової непрацездатності, малолітня позивачка ОСОБА_4 на сьогоднішній день погано спить, постійно плаче, погано їсть, боїться машин та чужих людей. В матері ОСОБА_1 (позивачки 1) теж порушений сон, неспокій, головокружіння. Отже, слід зробити висновок, внаслідок ДТП, що сталося 25 вересня 2024 року позивачам завдано матеріальних збитків у розмірі: 7982,88 грн та моральної шкоди за спричинення фізичні, душевні, психічні хвилювання, виходячи з розумності, виваженості та справедливості завданою ОСОБА_1 позивач та її представник оцінюють в розмірі 50 000 грн (п?ятдесят тисяч) грн та малолітній позивачці ОСОБА_4 оцінюють в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. Виходячи з наведеного вище змушені звернутися з позовною заявою за захистом порушених майнових прав та завданої моральної шкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Яготинського районного суду Київської області.

Ухвалою від 30.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги в частині витрат на лікування визнав частково, в частині стягнення моральної шкоди на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заперечив в повному обсязі.

04.02.2025 року допитаний свідок ОСОБА_5 , повідомив, що 25.09.2024 року рухаючись зі своєю сім`єю в м. Яготин біля магазину "Умка" на зустрічну смугу виїхав винуватець ДТП (відповідач) та в результаті постраждали його дружина і дитина, постраждав автомобіль. Дитина з дружиною були доставлені до лікарні "Охмадит" та перебували на лікуванні, потім були переведені на лікування в ОСОБА_7 . Зазначив, що він був за кермом рухався по своїй стороні дороги в нього раптово повернув ОСОБА_3 , по його словах він їхав прямо, чому він повернув направо не відомо. В дружини була зчесана голова, струс мозку, дитина постраждала більше було збите обличчя, багато осколків в голові від скла. Зараз дитина дуже боїться лікарів, хвилюється, погано спить, вночі просинається кричить, боїться автомобілів. Також свідок повідомив, що під час ДТП дитина перебувала на передньому пасажирському сидінні у дружини на руках. Після ДТП відповідач ніякої допомоги не надавав. Коли приїхала швидка, щоб надати допомогу дитині, ОСОБА_3 стало зле і швидка почала надавати йому допомогу, а дитину з дружиною до лікарні відвезла поліція. Коли швидка поїхала ОСОБА_3 почував себе добре, стояв спілкувався, ходив щось там міряв своєю лінійкою там де автомобілі стояли. Зараз буває, що дружина втрачає свідомість, в неї часті запаморочення. Дочка боїться всього, часто плаче, на обличчі залишився слід від того, що сталось. У машині ще був його син, який також дуже злякався.

Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом встановлено, що постановою Яготинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року у справі 382/1806/24, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Розглядаючи зазначену справу, суд встановив, що 25.09.2024 року близько 19 години 50 хвилин гр. ОСОБА_3 керуючи автомобілем Mazda Premacy д.н.з. НОМЕР_2 в м. Яготин по вул. Незалежності 81, та не надав перевагу в русі автомобілю Syzuki NewSXY д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався на зустрічній та допустив зіткнення. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.11.3 ПДР України. ОСОБА_3 в судовому засіданні вину визнав. Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що викладені факти в протоколі дійсно мали місце, не заперечував того факту, що дитина перебувала без відповідного дитячого сидіння на передньому сидінні з матір`ю, оскільки дитина погано себе почувала.

В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підтвердження отриманих позивачкою ОСОБА_1 та її малолітньою донькою ОСОБА_4 травм та ушкоджень, до матеріалів справи було долучено: копії медичних довідок виданих Комунальним некомерційним підприємством Яготинської міської ради "Яготинська центральна міська лікарня" ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 25.09.2024 року; копію протоколу рентгенологічного дослідження ОСОБА_1 виданого Національною дитячою спеціалізованою лікарнею "Охматдит" МОЗ України Центр радіології НДСЛ Охматдит відділення променевої діагностики центру радіології від 26.09.2024 року; копію виписки № 15841 із медичної карти стаціонарного хворого від 30.09.2024 року виданої Національною дитячою спеціалізованою лікарнею "Охматдит" ОСОБА_4 ; копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3598/542 від 11.10.2024 року виданої Комунальним некомерційним підприємством Яготинської міської ради "Яготинська центральна міська лікарня" ОСОБА_4 ; копію запису із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , створеного 18.11.2024 року сімейним лікарем ОСОБА_6 . Комунального некомерційного підприємства Яготинської міської ради "Яготинська центральна міська лікарня". Також позивачкою долучені фотоілюстрації її ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_4 , як докази отримання тілесних ушкоджень завданих внаслідок ДТП.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , адресована начальнику Яготинського відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області Андрію Медуниці про відкриття кримінального провадження, в якій вона зазначила, що 02.10.2024 року вона отримала від працівників відділення поліції копію протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності серії ААД № 789257 ОСОБА_3 , який спричинив ДТП, внаслідок якої постраждала позивачка ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_4 . Однак ОСОБА_1 не згодна із написанням цього протоколу, так як не вказано в тексті інформацію про те, що вона і її малолітня донька отримали тілесні ушкодження. Відповідно до цього, ОСОБА_1 просила відкрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що під час ДТП їй та її доньці були нанесені тілесні ушкодження. Також ОСОБА_1 зазначила, що в подальшому вона не заперечує проходити спільно з дитиною судово-медичну експертизу.

Згідно з відповіді отриманої ОСОБА_1 від начальника відділення поліції №2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, вбачається, що оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки в даному випадку хоч формально містяться ознаки складу кримінального правопорушення за вказаною статтею, але через відсутність наслідків не становлять суспільної небезпеки, тобто не заподіяли і не могли заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Разом з тим, відповідно до наявної інформації у зібраних матеріалах, жодному учаснику не заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.

На підтвердження понесених матеріальних витрат завданих внаслідок ДТП, позивачкою до матеріалів справи були додані копії чеків: від 25.09.2024 року на суму 1198,65 грн; від 26.09.2024 року на суму 910 грн; від 26.09.2024 року на суму 963,73 грн; від 26.09.2024 року на суму 51 грн; від 27.09.2024 року на суму 1380 грн; від 27.09.2024 року на суму 593,50 грн; від 28.09.2024 року на суму 1204,50 грн; від 07.10.2024 року на суму 524,10 грн; від 18.11.2024 року на суму 825,50 грн; від 18.11.2024 року на суму 332 грн, що в загальному складає 7982,88 грн.

Відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_7 від 21.01.2023 року видане Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 08, із 21 січня 2023 року позивачка ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 .

Від шлюбу в них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 15.04.2023 видане Згурівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 36.

Щодо відшкодування завданих матеріальних збитків, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, що визначено ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів, які свідчать про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, було заподіяно фізичної шкоди здоров`ю позивачкам, внаслідок чого понесені витрати на лікування.

В силу вимог ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7982,88, завданої правопорушенням, підлягають задоволенню, оскільки наявні всі необхідні елементи складу деліктного правопорушення, як підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у виді відшкодування шкоди (збитків).

Щодо заявлених позивачкою вимог про відшкодування моральної шкоди їй та її малолітній доньці, суд зазначає наступне.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 272/579/22 (провадження № 61-17339св23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 336/2892/18 (провадження № 61-15830св19) зазначено: "відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягнутому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого необхідно розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18)".

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути моральну шкоду з відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок заподіяної шкоди ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_4 здоров?ю, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, спричинило позивачам душевні хвилювання, оскільки через постійні, телефонні переговори, необхідність термінового пошуку великої суми коштів на лікування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зазнали значної шкоди здоров?ю, що призвело до тимчасової непрацездатності, малолітня позивачка ОСОБА_4 на сьогоднішній день погано спить, постійно плаче, погано їсть, боїться машин та чужих людей. В матері ОСОБА_1 (позивачки 1) теж порушений сон, неспокій, головокружіння. Отже, моральну шкоду за спричинення фізичні, душевні, психічні хвилювання, виходячи з розумності, виваженості та справедливості завданою ОСОБА_1 позивач оцінює в розмірі 50 000 грн (п?ятдесят тисяч) грн та малолітній позивачці ОСОБА_4 оцінює в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

Судом установлено, що 25.09.2024 року близько 19 години 50 хвилин гр. ОСОБА_3 керуючи автомобілем Mazda Premacy д.н.з. НОМЕР_2 в м. Яготин по вул. Незалежності 81, та не надав перевагу в русі автомобілю Syzuki NewSXY д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався на зустрічній та допустив зіткнення. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.11.3 ПДР України.

Вина ОСОБА_3 вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 25.09.2024 року підтверджується постановою Яготинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року у справі №382/1806/24.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та забійні рани голови; малолітня ОСОБА_4 отримала струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, параорбітальну гематому м`яких тканин праворуч, численні садна голови, обличчя. Тому малолітня проходила стаціонарне та амбулаторне лікування.

Оцінюючи заявлений до стягнення розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує, що потерпілі внаслідок ДТП є ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_4 . Позивачі у результаті ДТП отримали травми, зокрема, закриті черепно-мозкові травми, струс головного мозку, забійні рани голови, численні садна голови, обличчя. Через отримані травми проходили курс як стаціонарного, так і амбулаторного лікування у різних медичних закладах. ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_4 зазнали моральних страждань, пов`язаних із погіршенням стану здоров`я та необхідністю його довготривалого відновлення. Тривале лікування безумовно порушило звичний ритми життя позивача та її доньки.

Поряд з цим, як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачів, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, враховує ступень тяжкості наслідків, що настали, поведінку ОСОБА_1 , яка під час руху та в момент ДТП тримала дитину на передньому пасажирському сидінні на руках, не пристебнутою (шо підтверджуються та визнається нею відповідно до її пояснень, показами свідка), відсутність в автомобілі постраждалих дитячого пасажирського крісла, і ці обставини, хоча і не мають прямого причинного зв`язку з настанням саме ДТП, однак мають істотне значення при визначенні розміру відшкодування, оскільки вони також впливали на наслідки.

З огляду на викладене вище, враховуючи вимоги розумності і справедливості, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для часткового задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 40000 грн завданої їй моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 80 000 грн моральної шкоди, завданої ОСОБА_4 .

Саме такий розмір, на переконання суду, відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Судом враховується, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, кількість судових засідань та їх тривалість, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 14 000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір", з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1279,83 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 244, 258-259, 265, 268, 279, 289, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди,задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7982,88 грн матеріальної шкоди та 40 000 грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 80 000 грн моральної шкоди, завданої ОСОБА_4 .

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 14 000 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1279,83 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

Сторона позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 02.04.2025.

Суддя М. М. Нарольський