Ухвала

31 березня 2025 року

м. Київ

справа № 641/3170/21

провадження № 61-2933ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Ястребової Євгенії Богданівни як представника ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року, додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання права власності на майно і порядку поділу майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно і порядку поділу майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що спірна квартира була придбана під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу залишились проживати з батьком. У добровільному порядку відповідач здійснити поділ квартири відмовляється, а тому позивач просить позов задовольнити.

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на 5/7 частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за нею та за ОСОБА_1 право власності по 1/7 частки вказаної квартири.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що спірна квартира дійсно була придбана під час шлюбу за 702 500,00 грн, проте на придбання 5/7 частин квартири нею були витрачені її особисті кошти у розмірі 504 000,00 грн, які їй у день придбання спірної квартири подарував батько. Відповідно розподілу між сторонами підлягає 2/7 частка квартири, а саме - по 1/7 кожному.

Комінтернівський районний суд м. Харкова рішенням від 29 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частки квартири АДРЕСА_1 . В решті позову відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив. Визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 5/7 частки квартири АДРЕСА_1 . Визнав у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/7 частки вказаної квартири.

Комінтернівський районний суд м. Харкова додатковим рішенням від 12 вересня 2024 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 8 233,95 грн.

Харківський апеляційний суд постановою від 04 лютого 2025 року апеляційну скаргу Ястребової Є. Б. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року залишив без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року - без змін. Апеляційні скарги Ястребової Є. Б. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року задовольнив частково. Додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 519,66 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

07 березня 2025 року адвокат Ястребова Є. Б. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року, додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку спірної квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 86 000,00 грн та судовий збір у розмірі 3 512,50 грн.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Як видно з оскаржуваних судових рішень, а також зазначено заявником у касаційній скарзі, що згідно з договором купівлі-продажу від 30 серпня 2017 року спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана за 702 500,00 грн, що еквівалентно 27 500,00 доларів США.

Таким чином, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22)).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання представника заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Ястребової Євгенії Богданівни як представника ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року, додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання права власності на майно і порядку поділу майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно і порядку поділу майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов