УХВАЛА

27 березня 2025 року

м. Київ

справа № 943/301/23

провадження № 61-1916ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 16 листопада 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 16 листопада 2023 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року,позов задоволено.

Встановлено для ОСОБА_2 постійний безоплатний земельний сервітут у виді права проїзду гужовим та автомобільним транспортом (5 м до житлового будинку і гаражу по АДРЕСА_1 ), із заїзду загального користування через частину земельної ділянки площею 0,0723 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , якою володіє на праві приватної власності ОСОБА_1 , з розмірами по периметру: ділянка - 5,69 мп; 5,83 мп; 4,03 мп;

5,88 мп; - загальною площею S = 0,0028 га = 28 кв.м, з периметром Р = 21,43 м із зміною північно-західного кута земельної ділянки № 4 «а» з розмірами по периметру: ділянка - 0,96 мп; 1,02 мп; 0,78 мп; 0,75 мп; - загальною площею S = 0,00003 га = 0,3 кв.м,

з периметром Р = 3,5 м.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

31 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Скочко І. Я. вперше подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду

від 24 вересня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2024 року касаційну скаргу повернуто заявнику, на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України (в касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку).

11 лютого 2025 року ОСОБА_1 вдруге подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Буського районного суду Львівської області від 16 листопада 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2025 року визнано наведені в клопотанні

ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Буського районного суду Львівської області від 16 листопада 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року неповажними. Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме заявнику необхідно направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази та надати нову редакцію касаційної скарги із належним обґрунтуванням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, на який заявник посилається, як на підставу касаційне оскарження судового рішення.

Заявнику роз`яснено, що якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження не буде подано особою в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження у справі буде відмовлено на підставі

пункту 4 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України).

На виконання вимог вказаної ухвали заявник подала заяву про усунення недоліків до якої долучила уточнену касаційну скаргу та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

В обґрунтування вказаного клопотання вказує, що вперше заявник подала касаційну скаргу в межах строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України, однак вказану скаргу було повернуто ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2024 року, яку остання отримала 22 січня 2025 року, що підтверджується трекінгом відправлення. При цьому, заявник вказує, що перестали існувати обставини, що стали підставою повернення касаційної скарги та вважає, вказані обставини поважними для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Крім цього, просила суд касаційної інстанції врахувати, що 16 січня

2025 року вона звернулась до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги із заявою про заміну адвоката, у зв`язку із відмовою адвоката Скочка І. Я. від надання правничої допомоги заявнику у цій справі.

Наказом від 05 лютого 2025 року проведено заміну адвоката заявника та призначено Худзіка А. М. представляти інтереси останньої. 07 лютого 2025 року адвокат

Худзік А. М. отримав копії документів у справі, що підтверджується актом

приймання-передавання документів.

Верховний Суд зазначає, що повернення касаційної скарги, яка була подана вперше

31 жовтня 2024 року, відбулося із причин, які повністю залежали від заявника, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року в справі

№ 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Водночас з інформації з автоматизованої системи документообігу Верховного Суду встановлено, що ухвалу Верховного Суду від 25 грудня 2024 року заявник отримала

22 січня 2024 року, про що свідчить довідка про доставлення та отримання електронного листа.

Заявником не надано доказів пришвидшення звернення з касаційною скаргою вдруге з 22 січня 2025 року (дата отримання ухвали про повернення касаційної скарги)

до 11 лютого 2025 року. Причин пропуску строку для звернення з касаційною скаргою в цей проміжок часу - не наведено.

Отже, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містить доказів наявності об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, й не могли бути усунуті заявником.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18вказала, що позивач (заявник, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи або відповідного судового провадження. У разі відсутності обставин непереборної сили ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судових рішень, що набрали законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року в справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка і Шереметьєв проти України,

№ 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), який є обов`язковим для застосування судами, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.

Водночас неусунення певних недоліків скарги передбачають різні правові наслідки, а саме:

- повернення судом апеляційної інстанції скарги - в разі неусунення недоліків щодо її форми та змісту, визначених у статті 296 КАС України (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України), при цьому скаржник не позбавлений права знову подати апеляційну скаргу з дотриманням встановлених до неї законом вимог;

- відмова судом апеляційної інстанції в відкритті апеляційного провадження - в разі неусунення недоліків, пов`язаних із недотриманням вимог щодо дотримання строку та ініціюванням перед судом питання про його поновлення, що також є передумовою для відмови в подальшому у відкритті провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення (пункти 3, 4 частини першої статті 299 КАС України).

На переконання Великої Палати Верховного Суду, до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, окрім цього, має інші недоліки і такі недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунено, зокрема, не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для поновлення строку, слід застосовувати наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.

Такий висновок застосовний і при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набули чинності КАС України, ЦПК України та Господарський процесуальний кодекс України, які в основному є уніфікованими.

Так, підстави повернення апеляційної скарги в КАС України та ЦПК України є аналогічними, а підстави повернення касаційної скарги такі ж, як підстави повернення апеляційної скарги.

Так само є уніфікованими і підстави відмови в відкритті апеляційного провадження у КАС України та ЦПК України.

Тому при вирішенні питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України у контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє в відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити в відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 16 листопада

2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська