Ухвала

26 березня 2025 року

м. Київ

справа № 953/18540/19

провадження № 61-2153ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 січня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 06 березня 2025 року ці недоліки було усунуто.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України)

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у вказаній справі судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статті 1173, 1174 ЦК України без врахування ряду висновків Верховного Суду, а також у ряді випадків неправильно застосовані ці норми за відсутності висновків Верховного Суду. Наразі необхідно сформувати остаточну позицію Верховного Суду щодо застосування статей 1173, 1174 ЦК України у разі остаточної втрати можливості у стягненні коштів внаслідок неправомірних дій працівників державної виконавчої служби. На даний час відсутня позиція Верховного Суду щодо правильності застосування статей 1173, 1174 ЦК України у разі якщо внаслідок неправомірних дій працівників органів державної виконавчої служби остаточно втрачено можливість стягнення коштів з боржника. Розгляд цієї справи та формування відповідної правової позиції сприятиме більш відповідальному ставленню органів державної виконавчої служби до виконання їх обов`язків, в тому числі щодо забезпечення збереження оригіналів виконавчих документів, які подекуди не можуть бути відновлені по ряду причин. Таким чином, вказана справа стосується питання права, а також становить значний суспільний інтерес. Також, вказана справа має також виняткове значення для ОСОБА_1 як для позивачки, оскільки справа стосується питання справедливості та взагалі довіри ОСОБА_1 до державної і судової системи, так як внаслідок дій державних службовців, а саме працівників органів державної виконавчої служби та юстиції, позивачка остаточно втратила можливість стягнути борг у сумі майже 600 000,00 грн. Окрім того, ОСОБА_1 внаслідок повномасштабного вторгнення є біженкою та малозабезпеченою особою і потребує відповідних коштів, які тепер не може отримати через незаконні дії державних органів і для неї отримання судового захисту її прав на рівні Верховного Суду має виняткове значення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що вона може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 01 лютого 2023 року у справі № 910/14431/18; від 07 липня 2021 року у справі № 757/7971/19-ц; від 24 березня 2021 року у справі № 757/48981/18; від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17; від 11 червня 2020 року у справі № 720/454/16-ц; від 23 лютого 2023 року у справі № 910/12732/20; від 10 травня 2023 року у справі № 757/23847/21; від 29 травня 2024 року у справі № 910/10501/19; від 16 листопада 2022 року у справі № 910/6355/20; від 01 лютого 2023 року у справі № 910/14431/18; від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17; від 16 листопада 2020 року у справі № 303/5505/17; від 02 грудня 2020 року у справі № 303/1776/19; від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц; від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17; від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Разом з тим, ухвала Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 910/10501/19 не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Тому посилання на указану ухвалу не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення.

Керуючись статтями 260, 389, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі № 953/18540/19.

Витребувати з Київського районного суду м. Харкова цивільну справу № 953/18540/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення майнової шкоди.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 11 квітня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков