Справа № 518/1566/24
РІШЕННЯ

іменем України

"03" квітня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Ротар М.М.,

секретар судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 - в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради, Служба у справах дітей Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

в серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Ширяївського районного суду Одеської області до відповідача ОСОБА_3 , у якому просить позбавити її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю їхнього сина ОСОБА_5 . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: проживає за іншою адресою, навчанням дитини не цікавиться, жодної фінансової допомоги відповідач на утримання сина не надає, демонструє байдужість та небажання перейматися долею дитини, жодних спроб щодо спілкування з сином з боку відповідача не було. Відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Ухвалою судді Ширяївського районного суду Одеської області цивільну справу від 05.09.2024 року передано за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач правом на подання відзиву не скористалась.

Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представниця адвокат Кравцова Н.М. у судове засідання не з`явилися, на адресу суду надіслали заяву, в якій просили розгляд справи здійснювати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явилась, хоча повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи не подала.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, однак подав, до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Представник третьої особи Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, при цьому надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02 грудня 2015 року серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Неповнолітня дитина ОСОБА_6 проживає разом з батьком ОСОБА_1 в с. Саханське Роздільнянського району Одеської області, який створив належні умови для проживання дитини та забезпечив усім необхідним, що підтверджується Актом про відвідування сім`ї від 01.02.2023 року.

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Ширяївської районної державної адміністрації №25 від 29.11.2017 року було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .(а.с.9)

Відповідно до характеристики Вишневської гімназії Роздільнянського району Одеської області від 19 грудня 2024 року дитина ОСОБА_6 навчається у школі з 1 класу, батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу у вихованні сина, мати ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні дитини. (а.с.42)

Відповідно до характеристики старости Саханського старостинського округу від 10.10.2024 року позивач ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_5 , у сім`ї панує атмосфера порозуміння та добра. (а.с.41).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 30 грудня 2024 року, мати дитини ОСОБА_3 протягом 8 років не проживає разом зі своїм сином, не спілкується, не цікавиться його життям, не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, тому є підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до сина ОСОБА_7 (а.с.52,53).

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 12.11.2024 року, дитина ОСОБА_6 від народження і на даний час проживає з батьком ОСОБА_1 , мати дитини ОСОБА_3 не проживає з дитиною, не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про здоров`я дитини, фізичний та духовний стан, тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її сина ОСОБА_4 .

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини (далі Конвенція).

Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Приписами частин 1, 2 статті 12 Закону №2402-III визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями частини 2 статті 15 Закону №2402-III батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, обставина проживання батька (матері) дитини окремо від неї не звільняє батька (матір) від обов`язку брати участь у вихованні цієї дитини.

За змістом приписів частин 1, 4 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України, суд враховує норму статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до якої Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Узагальнені обставини, встановлені судом.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На даний час дитина проживає з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні.

Позивач, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на ухилення матір`ю дитини від виконання своїх обов`язків по його вихованню, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Надавши оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд підкреслює, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою як для батька (матері), так і для дитини серйозні правові наслідки, однак, водночас, зауважує, що за певних обставин це є єдиним способом забезпечення якнайкращих інтересів дітей.

Так, наявні у справі докази переконливо свідчать про те, що відповідач тривалий час взагалі не займається вихованням сина, не піклується про нього та його розвиток, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров`ям, життям та навчанням. Матеріали справи не містять жодних фактичних даних, які б вказували на наявність у відповідача труднощів чи перешкод, що унеможливлюють виконання ним обов`язку по вихованню дитини, тобто наявність об`єктивних причин, які не залежали від його волі та пояснюють таку поведінку відповідачки.

Таким чином, з огляду на викладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що відсутність будь-яких дій зі сторони відповідачки ОСОБА_3 стосовно свого неповнолітнього сина щодо його виховання, є свідомою, а відтак умисною та винною поведінкою. Така поведінка відповідачки свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо виховання дитини, тому дає підстави стверджувати, що вона усвідомлено ухиляється від виконання цих обов`язків.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статті 51 Конституції України, статей 155, 164-166 Сімейного кодексу України, статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2025 року.

Суддя М.М. Ротар