Справа № 466/173/25 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/333/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду Львівської області від 14 січня 2025 року в складі судді Баєвої О.І., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви, -

встановив :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про забезпечення доказів до подання заяви, в якій просила витребувати у Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області оригінал для огляду та засвідчені належним чином копії заповіту, складеного ОСОБА_2 , посвідченого 30.05.2000 року у Виспянській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за №19, і документів, на підставі яких було вчинено цей правочин, книги для реєстрації заповітів за 2000 рік.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в свою чергу, прийняла та не оформила спадщину від своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Розпочавши оформлення спадкових прав, дізналася про наявність у Спадковому реєстрі запису №38532173, внесеного 24.01.2006 Івано-Франківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, щодо складеного ОСОБА_2 заповіту, посвідченого 30.05.2000 у Виспянській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області.

У зв`язку з наявністю у неї правових підстав звернутися до Шевченківського районного суду м. Львова з майбутнім позовом про тлумачення змісту або визнання недійсним (нікчемним) зазначеного заповіту та включення до спадкової маси майна померлої ОСОБА_2 , охопленого цим заповітом, виникла необхідність витребувати ці документи для встановлення кола спадкоємців та формування позовних вимог.

Отримати самостійно у позасудовому порядку та надати до суду разом з позовною заявою вищевказані докази не має змоги, оскільки такі згідно з абз. 5 п.3 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджених постановою КМУ від 15.06.1994 №419, надаються посадовою особою протягом десяти днів на обґрунтовану вимогу суду, прокуратури тощо.

Також зазначає, що існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією рф проти України.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_1 , вважає таку незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви, суд першої інстанції не врахував, що заявник немає змоги у позасудовому порядку одержати вказані документи. Необхідність забезпечення належних доказів, які заявник не має можливості отримати самостійно, є підставою для задоволення заяви з метою визначення належного кола відповідачів та для надання суду при звернення з позовом копії оспорюваного заповіту, як того вимагає законодавство. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Апелянт зауважує, що без інформації про коло спадкоємців, вона позбавлена можливості захистити свої права та інтереси у судовому порядку, адже пред`явлення позову до невідомих осіб не допускається.

Додає, що вирішуючи питання про забезпечення доказів, суд повинен був співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення доказів з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

У даній справі необхідність застосування заходів забезпечення доказів випливає з фактичних обставин, які свідчать про наявність підстав вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Адже сам факт перебування зазначених у заяві доказів на зберіганні у Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області свідчить про те, що в майбутньому, за закінченням строку зберігання, вони будуть знищені.

Окрім того, існує ризик їх безповоротної втрати ще до закінчення строку зберігання у зв`язку з тривалою повномасштабною збройною агресією рф проти України.

Відтак, невжиття заходів щодо забезпечення доказів знижує поріг її легітимного сподівання, як майбутнього позивача, на захист свого порушеного права.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 січня 2025 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах, які є предметом розгляду, будь яких обставин та доказів, які дають підставу припускати, що докази, які заявник просить витребувати, можуть бути втрачені або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим, чи утрудненим, заявник у своїй заяві не наводить. Вбачається, що фактично мета відповідної заяви зводиться до здобуття доказів, а не їх забезпечення, що є різними правовими поняттями та мають диференційоване регулювання та підґрунтя. За таких обставин, суд не вбачав підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, витребування доказів.

Згідно із вимогами п.п. 4, 5 ч.1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, та обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів - це процесуальна дія суду, яка вчиняється за клопотанням учасників справи (осіб, які можуть набути такого статусу) якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів і при цьому засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

З аналізу вказаних норм вбачається, що забезпечення доказів є спеціальним механізмом, який використовується для їх збереження. Підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення доказів є наявність підстав вважати, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим. При цьому, отримання та дослідження певних доказів є безумовним для об`єктивного та всебічного вирішення спору.

Тобто, заявник повинен довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів стане згодом неможливою або ускладненою. Суд не може здійснити заходи по забезпеченню доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб`єкта доказування.

Натомість, суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, ОСОБА_1 вказувала на те, що під час оформлення спадкових прав після смерті своєї матері дізналась про наявність у Спадковому реєстрі запису №38532173, внесеного 24.01.2006 Івано-Франківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, щодо складеного ОСОБА_2 заповіту, посвідченого 30.05.2000 у Виспянській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області.

Вказуючи на її право звернутися до Шевченківського районного суду м. Львова з майбутнім позовом про тлумачення змісту або визнання недійсним (нікчемним) зазначеного заповіту та включення до спадкової маси майна померлої ОСОБА_2 , охопленого цим заповітом, виникла необхідність витребувати ці документи для встановлення кола спадкоємців та формування позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що звертаючись із заявою про забезпечення докази в порядку статей 116-118 ЦПК України, позивачка не довела обставин які вказують, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відсутність у позивача заповіту, складеного ОСОБА_2 та посвідченого 30.05.2000 у Виспянській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області, не є підставою для забезпечення доказів та саме по собі не доводить, що засіб доказування (заповіт) може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

За відсутності таких обставин, відсутні й підстави для застосування такого процесуального способу здобуття доказів як їх забезпечення, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що слід відрізняти такі процесуальні дії, як забезпечення (стаття 116 ЦПК України) та витребування доказів (частина четверта статті 84 ЦПК України). Із аналізу даних норм слідує, що хоча забезпечення доказів здійснюється, в тому числі й шляхом витребування доказів, водночас даний інститут цивільного процесу має відмінності від витребування доказів у порядку, встановленому статтею 84ЦПК України.

Зокрема, процесуальний механізм забезпечення доказів, в тому числі шляхом їх витребування чи виклику свідка, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, це не тільки спосіб здобути докази (що можливо в порядку, встановленому ст. 84ЦПК України), які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Як встановлено зі змісту заяви, особа, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 звернулася до суду саме із заявою про забезпечення доказів, при цьому така заява подана саме як спосіб отримання доказів (стаття 84 ЦПК України), без необхідності запобігання їх можливій втраті в натурі. Відтак, таку заяву не можна жодним чином розцінювати як заяву про забезпечення доказів.

Зазначена заявником мета отримання інформації на користь кого складено заповіт, яка може набути статусу відповідача, не відповідає процесуальній меті, для захисту якої встановлено інститут забезпечення доказів. Інформація про відповідача не є такою, що може бути втрачена, знищена тощо, оскільки вона хоч і є обмеженою в доступі, однак все ж перебуває у визначеного заявником держателя доказів (Виспянська сільська рада Рогатинського району Івано-Франківської області).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті заяви та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, заявниці надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду Львівської області від 14 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк