Справа № 727/931/25
Провадження № 2/727/627/25
24 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Слободян Г.М.
за участі секретаря судового засідання Вакарчук Т.Р.
Короткий зміст позову.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ; третя особа: Чернівецька міська рада про визнання права власності на спадкове майно.
Обгрунтовують позовну заяву тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 . Вказують, що останнє місце проживання померлої особи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 було зареєстроване з 09091980 р. по день його/її смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначають, що склад осіб, місце проживання яких було зареєстроване за адресою реєстрації померлого на день його смерті: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (дружина померлого), ОСОБА_3 . Вказують на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав. Вважають, що оскільки нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою в АДРЕСА_1 , то іншого способу крім визнання права власності у судовому порядку немає.
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.02.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.02.2025 року закрито підготовче провадження по справі.
20.02.2025 року ОСОБА_2 скерував до суду зустрічний позов, в якому фактично підтримав заявлені позивачем позовні вимоги.
04.03.2025 року ОСОБА_2 направив до суду заяву про визнання позовних вимог.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.03.2025 року справу повернуто до підготовчого провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження по справі.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , адвокат Вонсович Х.І. скерувала до суду письмову заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, відомостей про поважність причин неявки до суду не надала.
Представник третьої особи Чернівецької міської ради, Осовська М.М. направила на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вирішення справи залишили на розсуд суду.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося.
У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом та не направивла до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне.
Досліджені судом докази та застосовані норми права.
Судом належними та допустимими доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується про смерть НОМЕР_4 та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.12-13).
Відповідно до довідки №603206 від 21.03.2024 про реєстрацію/останнє місце проживання за відомостями реєстру Чернівецької міської територіальної громади останнє місце проживання померлої особи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 було зареєстроване з 09091980 р. по день його/її смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 , знятий/знята з реєстраційного обліку за місцем проживання 09.10.2017 р. (а.с.14).
Згідно архівного витягу від 08.03.2024р. №1/636 протоколом №18 засідання виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 26 вересня 1969 року було розглянуто заяву громадянина та вирішено: відвести земельні ділянки розміром 0,06 га таким громадянам: ОСОБА_4 , робітнику обласної дитячої лікарні по вул.. Альпійській, 9 (а.с.23, 25-31).
Відповідно до відповіді запит №1/876 Виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих №485/18 від 26 вересня 1969 року про відведення земельної ділянки під будівництво : « ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 та повідомляємо про те, що договору про надання у безтермінове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального будинку немає» (а.с.24).
Згідно довідки про склад спадкоємців №_84_/02-14 від 29.10.2024 року, спадкоємцями щодо спадщини ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , який на час смерті мав зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , є колишня дружина спадкодавця ОСОБА_5 , донька ОСОБА_3 , та сини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , місце проживання яких теж зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 (а.с.34).
01.04.2024 року було видано технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35-48).
Згідно ст. 41 Конституції України кожному гарантується право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.
Частиною 1 статті 321 ІІК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Крім того, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця ), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Так, відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 , останнє місце проживання якого було зареєстроване з 09.09.1980 р. по день його/ смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З матеріалів справи вбачається, що склад осіб, місце проживання яких було зареєстроване за адресою реєстрації померлого на день його смерті ( АДРЕСА_1 ): колишня дружина спадкодавця ОСОБА_5 , донька ОСОБА_3 , та сини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав.
Так, відповідно до архівного витягу від 08.03.2024р. №1/636 протоколом №18 засідання виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 26 вересня 1969 року було розглянуто заяву громадянина та вирішено: відвести земельні ділянки розміром 0,06 га таким громадянам: ОСОБА_4 , робітнику обласної дитячої лікарні по АДРЕСА_1 .
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором.
Як роз`яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 227/3750/19 (постанова ВС від 22 вересня 2021 р.)
Відтак, позивачі були змушені подати до суду позов про визнання права власності на спадкове майно, оскільки у зв`язку з відмовою нотаріуса, іншого способу крім визнання права власності у судовому порядку у них немає.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 87 Земельного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, за рішенням суду.
Законом України від 25 жовтня 2001 року №2768-111 прийнято нову редакцію Земельного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2002 року. Відповідно до пункту 1 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну ресстрацю речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна ресстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановления (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Щодо реєстрації права власності земельних ділянок, які були передані у користування до набрання чинності Земельним кодексом України, суд враховує те, що частина 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», призупиняла обов?язкове посвідчення права приватної власності державним актом, натомість таке право приватної власності громадян на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. А такі записи дійсно були зроблені і рішення про передачу безоплатно у власність дійсно є та зберігаються в архівних установах. Разом із тим порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі». затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року N? 43, а відтак на час передачі земельні ділянки розміром 0,06 га ОСОБА_4 , ще не існувало механізму складання, видачі державних актів, як і не було затверджено і самого нормативного акта, яким би регулювалися ці правовідносини.
Так, Земельним кодексом України передбачено, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а саме статтями 125, 126 цього кодексу оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», разом з цим посилаючись на вищезазначений Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» та відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.
Положеннями статтей 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги відсутність заперечень щодо задоволення позову з боку відповідача, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі.
На підставі та керуючись ст.ст. 16, 328, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270, ЦК України,
ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 197, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ; третя особа: Чернівецька міська рада про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 03.04.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.