Провадження № 22-ц/801/775/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 рокуСправа № 127/39272/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Голоти Л. О.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мовчана Володимира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Саламахи О. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄвропЄАПБька агенція з повернення боргів» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 704366506.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників № 147 від 17 серпня 2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 704366506.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Згідно з п. 2.1. Договору факторингу, згідно з умовами цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору факторингу Сторони Погодили, що Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, за формою, встановленою у Додатку до цього Договору.

Згідно із Реєстром прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 30 234,50 грн, з яких 8 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 734,50 грн сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 12 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07663-08/2021.

Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Також, відповідно до п.п. 1.7. п. 1 Кредитного договору клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з п.п. 2.3. п.2 Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 Кредитного договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства https://www.zecredit.com.ua. Приймаючи умови Кредитного Договору, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

18 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 18022022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК Інвеструм» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно з п. 1.1. Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Відповідно до п. 1.2 Договору факторингу Сторони погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно із Реєстром боржників до Договору факторингу №18022022 від 18 лютого 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 14 400 грн, з яких 3 600 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 800 грн сума заборгованості за відсотками.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, посилаючись на викладене вище, ТОВ «ФК «ЄАПБ» у заявленому позові просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 44 634,50 грн, яка складається із заборгованості:

-за кредитним договором №704366506 в розмірі 30 234,50 грн, з яких 8 500 грн основна сума боргу, 21 734,50 грн заборгованість за відсотками;

-за кредитним договором № 07663-08/2021 у розмірі 14 400 грн, з яких 3 600 грн основна сума боргу, 10 800 грн заборгованість за відсотками.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2024 року позов було задоволено (а. с. 55-59).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2024 року вказане рішення було скасовано, справу направлено на розгляд до Тульчинського районного суду Вінницької області за встановленою підсудністю (а. с. 80).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 січня 2025 року позовні вимоги було задоволено, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитними договорами № 704366506 від 12 червня 2021 року в розмірі 30 234,50 грн, з яких 8 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 734,50 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 07663-08/2021 від 12 серпня 2021 року в розмірі 14 400 грн, з яких 3 600 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 800 грн сума заборгованості за відсотками, всього заборгованість складає 44 634,50 грн. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав і позивач правомірно набув право вимоги, при цьому відповідач та його представник будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів у заяві та на спростування позиції представника позивача до суду не надали, оскільки станом на день розгляду справи спір між сторонами не врегульований, а відповідач заборгованість за кредитними договорами у добровільному порядку не сплатив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, адвокат Мовчан В. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, вирішити питання розподілу судових витрат.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2025 року справу призначено до розгляду на 03 квітня 2025 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не взято до уваги ту обставину, що на час розгляду справи в суді було прийнято зміни до законодавства, а саме, те, що 22 листопада 2023 року було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання фінансових послуг» №1498-IХ, яким внесено зміни та доповнення до ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до яких було змінено порядок нарахування відсотків за кредитними договорами, а тому вимоги позивача в цій частині не повинні були бути задоволені. Адже всі кредитні договори між позивачем та відповідачем продовжували свою дію. Після вступу в силу змін до законодавства, такі договори не потрібно було окремо продовжувати шляхом укладення додаткових договорів, а необхідно було врахувати лише те, що вони продовжують діяти, і тому є продовженими після прийняття зазначених вище змін в законодавстві.

Таким чином рішення суду є незаконним і підлягає скасуванню.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Щодо договору №704366506 від 12 червня 2021 року

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (а. с. 11-13).

Відповідно до п. 2.1 договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняти за плату права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог права вимоги.

Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (п. 4.1).

12 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №704366506 (а. с. 7-9).

Розмір кредиту 8 500 грн (п. 1.1 договору).

Строк кредитування 30 днів від дати отримання кредиту (п. 1.7 договору).

Процентна ставка 620,50% річних, що становить 1,70% від суми кредиту за кожний день користування (п. 1.9 договору).

Проценти нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування ним, починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту (п. 1.13 договору).

Кредитний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 12 червня 2021 року о 10 год. 42 хв. 06 сек., містить паспортні дані ОСОБА_1 , номер його телефону.

На а. с. 6 знаходиться паспорт споживчого кредиту до договору із аналогічними умовами.

Кредитні кошти були перераховані на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 хх-хххх-7010 12 червня 2021 року із призначенням платежу «Переказ коштів згідно договору № 704366506 від 12.06.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer», що підтверджується відповідною довідкою (а. с. 10).

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити позивачеві, а позивач прийняти за плату права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог (п. 2.1 договору).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у додатку до цього договору (п. 4.1).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 21 жотвня 2022 року № 1 до договору ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 704366506 від 12 червня 2021 року на загальну суму заборгованості 30 234,50 грн, з яких 8 500 грн заборгованість по основному боргу, 21 734,50 грн заборгованість по відсотках (а. с. 16).

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 704366506 за період з 21 жовтня 2022 року по 30 листопада 2023 року становить 30 234,50 грн, з яких 8 500 грн заборгованість по основному боргу, 21 734,50 грн заборгованість по відсотках (а. с. 17).

Щодо договору №07663-08/2021 від 08 серпня 2021 року

12 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено кредитний договір №07663-08/2021 (а. с. 22-23).

Сума кредиту 3 600 грн (п. 1.1 договору).

Строк кредиту 30 днів, до 10 вересня 2021 року (п. 1.2 договору).

Процентна ставка 912,50 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (п. 1.3).

Кредит надається у безготівковій формі у національній валюті (п. 1.6 договору).

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.5 договору).

Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом НОМЕР_4 , містить паспортні дані ОСОБА_1 , номер телефону.

На звороті а. с. 24 графік розрахунків за договором.

На а. с. 25 інформація та контактні дані кредитодавця.

18 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №18022022 (а. с. 26-28), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Інвеструм» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ФК «Інвеструм» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (п. 1.1 договору).

Сторони погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 договору).

18 лютого 2022 року сторонами підписано акт прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору (а. с. 29).

Відповідно до витягу із реєстру боржників до Договору факторингу №18022022 від 18 лютого 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 14 400 грн, з яких 3 600 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 800 грн сума заборгованості за відсотками (а. с. 30).

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 07663-08/2021 за період з 18 лютого 2022 року по 30 листопада 2023 року становить 14 400 грн, з яких 3 600 грн заборгованість по основному боргу, 10 800 грн заборгованість по відсотках (а. с. 31).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кредитні договори №704366506 від 12 червня 2021 року та №07663-08/2021 від 12 серпня 2021 року, укладені між первісними кредиторами та ОСОБА_1 шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства.

У договорах сторони обумовили усі його істотні умови, тому підписавши їх, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови кредитних договорів.

Оскільки факту укладення кредитних договорів ОСОБА_1 не заперечує та не оспорює, колегія суддів вважає доведеним факт укладення кредитних договорів між ним та первісними кредиторами.

Апеляційний суд зауважує на тому, що умовами кредитних договорів передбачено нарахування процентів за користування до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Доказів на підтвердження погашення заборгованості, контррозрахунку заборгованості відповідачем не було надано.

У апеляційній скарзі адвокат Мовчан В. В. зазначає, що 22 листопада 2023 року було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання фінансових послуг» №1498-IХ, яким внесено зміни та доповнення до ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до яких було змінено порядок нарахування відсотків за кредитними договорами, а тому вимоги позивача в цій частині не повинні були бути задоволені, адже всі кредитні договори між позивачем та відповідачем продовжували свою дію. Після вступу в силу змін до законодавства, такі договори не потрібно було окремо продовжувати шляхом укладення додаткових договорів, а необхідно було врахувати лише те, що вони продовжують діяти, і тому є продовженими після прийняття зазначених вище змін в законодавстві.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки проценти за користування кредитними коштами за кредитними договорами, як видно із розрахунків заборгованості (а. с. 17, 31) були нараховані до жовтня 2022 року.

Доводи щодо відсутності необхідності окремо продовжувати дію кредитних договорів шляхом укладення додаткових договорів взагалі не стосуються обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.

На підтвердження переходу права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №07663-08/2021 від 12 серпня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало суду договір факторингу, укладений 18 лютого 2022 року між позивачем та первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм», відповідно до якого право грошової вимоги, зокрема, за вказаним кредитним договором, переходить до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання акту приймання-передачі реєстру боржників (п. 1.2 договору).

Позивачем надано суду відповідний акт приймання-передачі від 18 лютого 2022 року, а також витяг з відповідного реєстру боржників від 18 лютого 2022 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №07663-08/2021 від 12 серпня 2021 року у розмірі 14 400 грн, з яких 3 600 грн заборгованість по основному боргу, 10 800 грн заборгованість по відсотках.

Водночас колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

Відступлення права вимоги за своїм змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитний договір № 704366506 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено 12 червня 2021 року, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року. Додаткова угода №26 до вказаного договору факторингу була укладена 31 грудня 2020 року.

Тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 .

Відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що кредитним договором №704366506 укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 12 червня 2021 року не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ», апеляційний суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором та є неналежним позивачем.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17).

Окрім того у матеріалах справи відсутні акт приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідного реєстру боржників.

Апеляційний суд звертає увагу, що у пункті 1.3 договору факторингу від 28 листопада 2018 року (у редакції від 31 грудня 2020 року) зазначено, що за цим договором право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з пунктом 2.1 договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17 зазначив, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року (зокрема, у редакції від 30 грудня 2020 року) не було, та сторони не могли передбачити, що 12 червня 2021 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відтак наступний перехід прав вимоги, який є похідним, не може підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довело порушення його прав ОСОБА_1 та наявність права звернення в суд з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором №704366506 від 12 червня 2021 року, який укладений після відступлення первісним кредитором права вимоги за кредитом на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вказаним кредитним договором.

Проте суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів враховує те, що позовні вимоги є взаємопов`язаними, а в резолютивній частині рішення має бути зазначено всі складові заборгованості, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 32,2% (14 400 грн х 100%) 44 634,50 грн), з ОСОБА_1 на користь позивача слід пропорційно стягнути 864,25 грн (2 684 грн х 32,2%) сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви (а. с. 45).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена на 67,7% з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 725,60 грн (4 026 грн х 67,7%) сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 134).

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця судового збору у розмірі 1 861,35 грн (2 725,60 грн 864,25 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мовчана Володимира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 07663-08/2021 від 12 серпня 2021 року у розмірі 14 400 грн, з яких 3 600 грн заборгованість за основною сумою боргу, 10 800 грн заборгованість за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 861,35 грн (одна тисяча вісімсот шістдесят одна грн 35 коп).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄАПБ» , юридична адреса вул. Харківське шосе, 19, оф. 519, м. Київ.

ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

Л. О. Голота