Провадження №2-п/523/33/25
У Х В А Л А

"27" березня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участі секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27.02.2024р у цивільній справі №523/22238/23 за позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви та скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року посилаючись на те, що з 10.09.2020 року її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживає з 2019 року, що підтверджується: відповідною відміткою про зареєстроване місце проживання у паспорті; довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № К3-41630-ф/о від 21.02.2025 року, актом про фактичне місце проживання особи від 17.02.2025 року, та жодної кореспонденції за даною адресою з Суворовського районного суду м. Одеси за справою № 523/22238/24 вона не отримувала. В матеріалах справи відсутні докази її належного сповіщення про дату, час і місце судових засідань по даній справі, як це передбачено ст. 128-130 ЦГЖ України, за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на вищевказані обставини, вона не мала можливості з об`єктивних, поважних причин, з`явитися в судове засідання чи повідомити про причину неявки у судове засідання, та подати відзив на позов. Про існування рішення суду, вона дізналася лише тоді коли її було заблоковано карткові рахунки та після звернення до державного виконавця.

Крім того, вимоги позивача заявниця вважає безпідставним, оскільки у позові позивач просить стягнути заборгованість по сплаті за опалення за період з листопада 2006 року по 01 червня 2023 року, та даним заочним рішенням суд задовольнив ці вимоги. Однак, ще у 2019 році вона та члени її сім`ї виселилися (вибули) з квартири АДРЕСА_2 на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . З 2006 року по теперішній час в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована та проживає ОСОБА_3 , яка не є членом її сім`ї, та право користування вказаною квартирою ОСОБА_3 набула на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2006 року. В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси до неї та членів її сім`ї з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, а саме суду ухвалив: визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 в задоволенні решти вимог відмовлено, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року виключено судження про встановлення факту вибуття відповідачів, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 на проживання в інше житлове приміщення, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Отже, враховуючи вищевказані обставини, правила ст. ст. 64, 107 ЖК України та інші норми матеріального права якими врегульовані данні правовідносини, вона з 2006 року по 2019 рік несла солідарний обов`язок зі своїм сином ОСОБА_5 щодо обов`язків які випливають з договору найму жилого приміщення, зокрема стосовно сплати за опалення. В кінці 2019 року у зв`язку з вибуттям до іншого місця проживання договір найму квартири АДРЕСА_2 вважається розірваним, а тому з того часу вона втратила право на користування даною квартирою, та всі права, обов`язки пов`язані зі сплати за комунальні послуги, зокрема за опалення, тобто стягнення з неї за період з 01 січня 2020 року по 01 червня 2023 року боргу за опалення.

Ухвалою судді від 03.03.2025 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення суду до свого провадження, призначено судове засідання.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник КП «Теплопостачання міста Одеси» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про, що свідчить поштове повідомлення яке міститься в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 286 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження.

Виходячи зі змісту ч.2 ст. 286 та ч.1 ст. 287 ЦПК України, враховуючи належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час і місце засідання, встановлену законодавством вимогу розгляду заяви про перегляд заочного рішення протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження, оскільки неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви без участі сторін, на підставі наявних матеріалів справи.

Фіксування судового засідання не здійснювалось технічним записом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27.02.2024р у цивільній справі №523/22238/23 за позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, підлягає задоволенню,з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2- 4 статті 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заявник просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 27.02.2024року, посилаючись на те, що заочне рішення не було її вручено, про його існування та існування справи відповідач дізналася лише коли її було заблоковано карткові рахунки та після звернення до державного виконавця на виконанні якого перебуває вказане рішення суду.

Судом встановлено, що матеріали справи №523/22238/23 містять докази направлення копії рішення суду відповідачу ОСОБА_1 . Згідно відмітки на поштовому відправленні, копію рішення суду не вручено ОСОБА_1 , з причини «закінчення терміну зберігання».

За викладених обставин, суд дійшов висновків, що пропуск строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року стався з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Зі змісту ст. 288 ЦПК України випливає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року задоволено позов комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», яким стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість по сплаті за опалення за період з листопада 2006 року по 01 червня 2023 року в розмірі 59536, 96 грн, а також судовий збір у розмірі 2684, 00 грн.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання 27 лютого 2024 року, з причини її не сповіщення, тому як в матеріалах справи відсутні докази належного її сповіщення про дату, час і місце судового засідання по даній справі, як це передбачено ст. 128-130 ЦГЖ України, за адресою: вул. Дніпровська, буд. 28, м. Одеса. Матеріали справи містять лише конверт із повідомленням який був направлений судом за місцем виконання договору. Одночасно доводи, на які посилається ОСОБА_1 , у заяві про перегляд заочного рішення суду від 27.02.2024 року, щодо сплати заборгованості за опалення за період з 2006 року по 2019 рік, мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому підлягають перевірці судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

На підставі наведеного, суд дійшов висновків, що заочне рішення підлягає скасуванню, а справа призначенню до нового розгляду, в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 287, 288, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27.02.2024р у цивільній справі № 523/22238/23 за позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання - задовольнити.

Скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.02.2024 року по справі № 523/22238/23 за позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання.

Призначити справу до судового розгляду у підготовчому засіданні на 08 травня 2025 року о 12 год. 50 хв., про що повідомити учасників справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала складена та підписана 31.03.2025 року.

Суддя: К.О.Далеко