Провадження №2/524/2940/25
03.04.2025 року місто Кременчук
Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі головуючого судді Мельник Н.П., з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,
30.09.2015 за заявою ОСОБА_1 прийняте рішення Кременчуцької міської ради від «Про внесення змін до рішень Кременчуцької міської ради», яким внесені зміни до пункту 11 зазначеного рішення від 27.01.2015 з урахуванням змін, внесених пунктом 27 рішення ради від 24.02.2015 «Про внесення змін до рішень Кременчуцької міської ради», а саме: замість слів «У шестимісячний термін» читати «В термін до 30.03.2016» та виключені слова «фізичній особі підприємцю».
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 397658104 від 03.10.2024 ОСОБА_1 є власником майстерні по ремонту автомобілів на АДРЕСА_1 з 28.12.2013.
Відповідачкою із дня набуття права власності на об`єкт майстерні по ремонту автомобілів не оформлене право користування земельною ділянкою комунальної форми власності.
Так, у період з 14.12.2021 по 13.12.2024 відповідачка використовувала зазначену земельну ділянку без правовстановлюючих документів для експлуатації та обслуговування майстерні по ремонту автомобілів, орендну плату за договором не сплачувала, що призвело до не отримання Кременчуцькою міською радою доходу від орендної плати за землю, який остання могла б отримати у разі оформлення відповідачкою правовстановлюючих документів згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
12.03.2025 у судове засідання з`явилась представник позивача Кременчуцької міської ради Костик А.О., яка щодо заочного розгляду справи не заперечувала та підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином відповідно до частини 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, не подала до суду відзив та заяву про розгляд справи за її відсутності.
З метою повторного виклику відповідачки у судовому засіданні оголошено перерву на підставі частини 4 ст. 223 ЦПК України, згідно якої у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляючи заочне рішення.
12.03.2025 до суду надане клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копії листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.01.2025 № 6-22-022-18/71-25 про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік.
03.04.2025 у судове засідання не з`явилися представник позивача та відповідачка, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи. Представник позивача надала суду заяву про задоволення позову та здійснення розгляду справи за її відсутності.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина 3 ст. 223 ЦПК України).
03.04.2025 ухвалою суду постановлено провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника позивача, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши докази по справі, установив наступне.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
30.09.2015 прийняте рішення Кременчуцької міської ради від «Про внесення змін до рішень Кременчуцької міської ради», яким внесені зміни до пункту 11 зазначеного рішення від 27.01.2015 з урахуванням змін, внесених пунктом 27 рішення ради від 24.02.2015 «Про внесення змін до рішень Кременчуцької міської ради», а саме: замість слів «У шестимісячний термін» читати «В термін до 30.03.2016» та виключені слова «фізичній особі підприємцю».
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 397658104 від 03.10.2024 ОСОБА_1 є власником майстерні по ремонту автомобілів на АДРЕСА_1 з 28.12.2013.
Земельна ділянка є сформованою згідно ст. 79-1 Земельного кодексу України та є об`єктом цивільних прав.
Відповідачкою із дня набуття права власності на об`єкт майстерні по ремонту автомобілів не оформлене право користування земельною ділянкою комунальної форми власності.
Таким чином, Кременчуцькою міською радою створені належні умови для ОСОБА_1 щодо оформлення документів на право користування зазначеною земельною ділянкою, однак жодних дій остання не вчинила.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Так, ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідачка не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для неї, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).
П.п. 14.1.125, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14, п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною.
Для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства (ст. 289 Податкового кодексу України).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою, визначеною у пункті 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, становить: 2021 рік 1,1 для земель несільськогосподарського призначення; 2022 рік 1,15 для земель i земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2023 рік - 1,051; 2024 рік - 1,12.
За 2021 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2021 рік складає 503312,94 грн (553644,23 грн : 1,1 (коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель).
За період з 14.12.2021 по 13.12.2021 включно орендна плату за зазначену земельну ділянку становить:
503312,94 грн х 5 % х 0,6 х 20 (днів за користування) : 365 = 827,37 грн (річна сума орендної плати на 2021 рік), де:
5 % - річний розмір орендної плати у відсотках від нормативної грошової оцінки землі зазначеного цільового використання згідно рішення Кременчуцької міської ради від 25 травня 2021 року «Про встановлення річного розміру орендної плати за земельні ділянки»;
0,6 - понижуючий коефіцієнт до нормативної грошової оцінки, встановлений рішенням Кременчуцької міської ради від 02.02.2016 «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради від 29.05.2012 р. «Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 р. № 90-908вих12 на рішення Кременчуцької міської ради від 27.12.2011 р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.11.2009 р. «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області»).
За період з 01.01.2022 по 31.12.2022 включно орендна плата за земельну ділянку становить:
За період з 01.01.2023 по 31.12.2023 включно орендна плата за земельну ділянку становить:
За 2024 рік нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 669162,10 грн.
За період з 01.01.2024 по 13.12.2024 включно орендна плата за земельну ділянку становить:
Частини 1, 2 ст. 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею це земельні відносини (ст. 2 Земельного кодексу України), суб`єктами яких є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (ст. 4 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України регламентовано, що міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки або договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.
Ст. 120 Земельного кодексу України виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.
Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 ст. 96 Земельного кодексу України).
Право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).
Таким чином, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику.
Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору саме з моменту державної реєстрації такого права.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою відповідно до частини 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі».
Матеріали справи свідчать, що відповідачка є власником нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази належного оформлення права користування зазначеною земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди з Кременчуцькою міською радою та державної реєстрації такого права.
Як наслідок, відповідачка користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Так, за період з 14.12.2021 по 13.12.2024 остання використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів для експлуатації та обслуговування майстерні по ремонту автомобілів, орендну плату за договором не сплачувала, що призвело до не отримання Кременчуцькою міською радою доходу від орендної плати за землю, який остання могла б отримати у разі оформлення відповідачем правовстановлюючих документів відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Відповідачкою протилежного не наведено та не спростовано факт користування зазначеною земельною ділянкою.
Відповідно до частини 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Предметом регулювання гл. 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна, не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна стало результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Така особа зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави (ст. ст. 1212, 1214 ЦК України).
Відповідачка, як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки, зберегла у себе кошти, які повинна була заплатити за користування нею, а тому зобов`язана їх повернути власнику земельної ділянки на підставі частини 1 ст. 1212 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.01.2019 по справі № 916/2927/17.
Таким чином, вимога позивача про стягнення із відповідачки безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,00 грн.
03.04.2025 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини 2 ст. 247 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 12 - 19, 141, 247, 265 - 268, 279, 280 - 284, 354 ЦПК України, суд
Позов Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Н.П. Мельник