Справа № 308/4457/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення виплат та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення виплат та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Звернувшись до суду із вказаним позовом до DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» , ОСОБА_1 просить: змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_3 з посади фахівця із залучення громадськості з 27.02.2025 року з п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України на ст. 39 КЗпП України (через невиконання роботодавцем умов трудового договору про виплату заробітної плати); стягнути з DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 351779,59 (триста п`ятдесят одна тисячі сімсот сімдесят дев`ять гривень 59 коп.) гривень, що підлягала до виплати в день звільнення позивача; стягнути з DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» на користь ОСОБА_3 суму 325765,80 грн. в якості вихідної допомоги, що не визнається відповідачем; стягнути з DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення; стягнути з DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд приходить до наступного висновку.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху оскільки подана з порушенням вимог ст. ст.175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до п.п. 4, 5, 8, 9, 10 ч. 3 ст.175 ЦПК України, повинна містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Так,статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Позивачем у порушення вказаних вимог не зазначено відомостей щодо відповідача по справі, зокрема не вказано чи це є юридична особа, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем в цивільному процесі можуть бути як фізичні так і юридичні особи, а також держава.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищевикладене, сторонами трудового спору можуть бути лише підприємство, установа, організація, з яким працівник перебував(є) у трудових відносинах, та безпосередньо працівник.

Позивач вказує відповідачем по справі DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» та вказує адресу місцезнаходження такого, м.Київ, 01054, вул. Б.Хмельницького, буд.. 52а, 3 поверх; 7600 Вісконсін Авеню, м.Бетесда, штат Меріленд 20814, США.

Відповідно до ч.6 ст. 14 ЦПК України, …. зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Однак відомості про відповідну реєстрацію відповідача по справі у системі документообігу суду Д3 відсутні. Вказане позбавляє суд можливості самостійно встановити статус відповідача по справі, зокрема чи є це юридична особа, а також ідентифікувати відповідача по справі із наданих позивачем даних. Зокрема чи існує така організація, відомості щодо її реєстрації в матеріалах доданих до позовної заяви відсутні.

При цьому позивачем, не вказано точної адреси місцезнаходження відповідача, як і повні відомості про відповідача.

При цьому, згідно долученої копії трудового договору для місцевих працівників №USAIDHOVERLA-23-04-89 вбачається що такий укладений між позивачем та DAI Global, LLC,юридичною особою, що зареєстрована та діє згідно законодавством штату Делавер (США) із зареєстрованим офісом в м.Бестесда, і є виконавцем проекту «Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «Говерла» в Україні, який фінансується Агентством Сполучених Штатів з міжнародного розвитку (USAID) згідно з Договором укладеним на підставі Угоди між Урядом США та України.

За ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Стаття 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» до категорії іноземних суб`єктів господарської діяльності відносить таких суб`єктів, що мають постійне місцезнаходження або постійне місце проживання за межами України. При цьому під постійним місцезнаходженням іноземного суб`єкта господарської діяльності розуміється місцезнаходження його офіційно зареєстрованого головного органу управління.

Свою діяльність на території України іноземні юридичні особи можуть здійснювати через належним чином оформлені представництва.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності - це установа або особа, яка представляє інтереси іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні і має на це належним чином оформлені відповідні повноваження.

Так, згідно з п.12 Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 18 січня 1996 року № 30 (далі - Інструкція), представництво суб`єкта господарської діяльності не є юридичною особою і не здійснює самостійно господарської діяльності, у всіх випадках воно діє від імені і за дорученням іноземного суб`єкта господарської діяльності, зазначеного у свідоцтві про реєстрацію, і виконує свої функції згідно із законодавством України. Представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні може здійснювати функції, пов`язані з виконанням представницьких послуг, тільки в інтересах іноземного суб`єкта господарської діяльності, зазначеного у Свідоцтві про реєстрацію представництва.

Відповідно до п. 8 Інструкції представництво іноземного суб`єкта господарської діяльності в Україні вважається відкритим з дати реєстрації.

За ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

За ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

За ст. 4 Конвенції про трудові права моряків від 24 червня 1926 року № 22 відповідно до національного законодавства треба вживати належних заходів для забезпечення того, щоб у договорі не передбачалось положення, внаслідок якого сторони заздалегідь погоджувалися б відхилитися від звичайних правил щодо компетенції судових установ. Ця стаття не може тлумачитись як така, що заперечує можливість звернутися до арбітражу.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи викладене, розгляд судами України справи в порядку цивільного судочинства не можна вважати правильним, коли такий вказаний спір з іноземним елементом не підлягає розгляду в судах України.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.08.2014 року № 6-19470св14.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Під час прийому позовної заяви до розгляду, на основі норм матеріального права, суд визначає чи є сторони належними. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду. Відповідно, позивач і відповідач визнаються належними сторонами, якщо є припущення вважати, що вони є носіями спірного права або охоронюваного законом інтересу.

Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права.

Від належного суб`єктного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності, при цьому саме позивач несе ризик заявлення вимог до неналежного відповідача, що може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно з приписами Цивільного кодексу України нарівні з фізичними особами суб`єктами цивільних правовідносин і відповідно носіями майнових та особистих немайнових прав і обов`язків можуть бути колективні утворення, які мають статус юридичної особи.

Відповідно до статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, може вступати у цивільні відносини і виступати позивачем та відповідачем у суді.

Зважаючи на вищенаведене, позивачу слід визначитись з суб`єктним складом учасників спору.

Відомості про те, що сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом саме судам України, у доданих до позовної заяви матеріалах відсутні.

Таким чином, позивачу необхідно надати докази, які б підтвердили, що дана справа з іноземним елементом в частині вимог про стягнення виплати в день звільнення позивача, вихідної допомоги, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення з іноземної юридичної особи підсудна суду України (на час подання позову у суду відсутні письмові докази того, що іноземна юридична особа - відповідач зареєстрована в Україні або мають місцезнаходження в Україні, не доведена документально можливість застосування сторонами договірної підсудності, відсутні письмові докази про домовленість сторін щодо підсудності саме у судах України).

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч.ч.3-5 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При зверненні до суду із позовом позивач судовий збір не сплатив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України та ч. 1ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні компенсаційні виплати. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсації та інші грошові та матеріальні виплати, які передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, а тому заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підпадає під категорію пільгової та підлягає оплаті судовим збором.

Вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Згідно постанови Великої Палати ВС від 8лютого 2022року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21), середній заробіток за ст.117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Крім цього, позивач ставить вимоги змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_3 з посади фахівця із залучення громадськості з 27.02.2025 року з п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України на ст. 39 КЗпП України (через невиконання роботодавцем умов трудового договору про виплату заробітної плати); стягнути з DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» на користь Самсончика Ернеста суму в розмірі 351779,59 (триста п`ятдесят одна тисячі сімсот сімдесят дев`ять гривень 59 коп.) гривень, що підлягала до виплати в день звільнення позивача; стягнути з DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» на користь ОСОБА_3 суму 325765,80 грн. в якості вихідної допомоги, що не визнається відповідачем.

В іншій частині вимог підстав для звільнення від сплати судового збору з огляду на обґрунтування вимог не вбачається. Крім цього не ставить вимог позивач про поновлення його на роботі.

Таким чином вимоги про «Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_3 з посади фахівця із залучення громадськості з 27.02.2025 року з п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України на ст. 39 КЗпП України (через невиконання роботодавцем умов трудового договору про виплату заробітної плати)» - є немайновою вимогою, яка підлягає оплаті судовим збором.

Вимоги про Стягнути з DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» на користь Самсончика Ернеста суму в розмірі 351779,59 (триста п`ятдесят одна тисячі сімсот сімдесят дев`ять гривень 59 коп.) гривень, що підлягала до виплати в день звільнення позивача» та вимоги про «Стягнути з DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» на користь Самсончика Ернеста суму 325765,80 грн. в якості вихідної допомоги, що не визнається відповідачем» та вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є майновими вимогами, які підлягають оплаті судовим збором.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивач просить стягнути на його користь із відповідача суму 677545,39 грн. за вказані вимоги сплаті підлягає судовий збір у розмірі 6 775,55 грн. за вимоги майнового характеру, 1 211,20 грн. за одну вимогу майнового характеру та 1 211,20 грн за одну вимогу не майнового характеру.

Таким чином позивачу слід сплатити судовий збір за подання до суду вказаного позову у розмірі 9 197,95 грн.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів ГУК у Зак. обл/Ужгородська тг/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37975895; Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.); Рахунок отримувача UA0007493; Код класифікації доходів бюджету 22030101; Призначення платежу 101 __________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області (назва суду, де розглядається справа).

При цьому, позивач не обґрунтовує вказані суми, жодних доказів на підтвердження того, що такі було нараховано або що це є не виплачена заробітна плата - матеріали справи не місять.

Також позивач просить стягнути на його користь суму 325765,80 грн. в якості вихідної допомоги, що не визнається відповідачем, розрахунок якої позовна заява також не містить, відомості про звернення до відповідача з вимогами виплатити такі суми матеріали позовної заяви не містять.

Окрім того, позивач також просить про стягнення із відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення, розрахунок якого також не надає.

Так, позивач зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100 (далі - Порядок № 100).

Нормами абз. 3 п.2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи. В силу пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні)4 дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

За змістом абз. 2 п. 8 Порядку № 100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абз. З п. 8 Порядку № 100).

Разом із тим, позовна заява та додані до неї докази не містять інформації щодо заробітної плати позивача по справі, відсутня довідка про розмір отриманої ним заробітної плати під час перебування його на відповідній посаді. Також, позивачем не наведено у позовній заяві та не додано до неї розрахунку щодо «суми в розмірі 351779,59 (триста п`ятдесят одна тисячі сімсот сімдесят дев`ять гривень 59 коп.) гривень, що підлягала до виплати в день звільнення позивача», яку він просить стягнути із відповідача на його користь.

Позивач просить: витребувати у відповідача по справі довідку про середній заробіток за останні два календарні місяці, які передували місяцю звільнення ОСОБА_3 з посади фахівця із залучення громадськості.

Статтею 84 ЦПК України визначено: учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

З клопотання позивача не додано підтверджень вжиття особою, яка подає клопотання, заходів для отримання цього доказу самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання таких доказів. Посилання на наявність листів в електронній формі, не може бути належним підтвердженням вжиття таких заходів, враховуючи що в матеріалах долучених до позовної заяви відсутні відомості чи є такі електронні адреси офіційними адресами відповідача. При цьому, як вбачається з долученої копії трудового договору передбачено порядок направлення повідомлень сторін цього договору.

Тобто позивачем не вживалися заходи для самостійного отримання вказаних доказів, що свідчить про перекладання ним обов`язку щодо доказування на суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст.43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Позивач до своєї позовної заяви не додає доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та додатків до неї в електронній формі з використанням підсистеми "Електронний суд" або у паперовій формі листом з описом вкладення.

Наведене дає підстави для однозначного висновку про те, що позовна заява надійшла до суду без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду в новій редакції з врахуванням вимог ст. 175 ЦПК України.

Згідно ст.185 ЦПК України, суддя,встановивши,що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175і177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Також, слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1.ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. 185, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до DAI Global, LLC, Проект Підвищення ефективності роботи та підзвітності органів місцевого самоврядування» - «ГОВЕРЛА» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення виплат та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунути зазначені недоліки позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош