Справа № 953/6028/24
Провадження № 2/953/263/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання Кузьменко Б.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просив розірвати договір про надання правової допомоги від 02.02.2022, укладений з адвокатом Миросем С.В.; стягнути з адвоката Мирося С.В. на користь позивача кошти, отримані ним в якості передоплати в сумі 60301,51 грн; зобов`язати відповідача повернути позивачу документацію, яка була надана адвокату для представництва його інтересів за договором про надання правової допомоги від 02.02.2022, а саме оригінал боргової розписки, яка видана ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28 січня 2025 року повернуто без розгляду відповідачу ОСОБА_2 заяву про поновлення процесуального строку на подання доказів та прийняття письмових доказів.

03 березня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, в яких останній просить поновити пропущений процесуальний строк на подання до суду документів/доказів по справі №953/6028/24; прийняти та врахувати при розгляді даної справи дані письмові пояснення, а так само і документи, що подаються до них в якості доказів по справі; за заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 про розірвання договору про надання правової допомоги від 02.02.2022, а також про зобов`язання повернути документацію, яка була надана для представництва інтересів ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 02.02.2022 закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК, тобто у зв`язку з відсутністю на даний час самого предмета спору; за вимогою про повернення оригіналу боргової розписки виданої ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 відповідач вважає просить відмовити з тієї підстави, що дана вимога не може бути виконана взагалі, оскільки оригінал такого документу ОСОБА_1 взагалі не передавав.

На обґрунтування поновлення строку на прийняття доказів відповідач зазначає, що у зв`язку з повномасштабним збройним вторгненням РФ на територію України з 24.02.2022 останній з метою збереження власного життя і здоров`я, та життя і здоров`я своєї родини, був змушений здійснити евакуацію з місця постійного мешкання, а саме квартири, розташованої на мікрорайоні «Північна Салтівка № 5», яка була під постійними обстрілами артилерії, РСЗВ, авіа ударами, що є загальновідомим фактом. Крім того, офісний центр «Соляріс», що по вулиці Отакара Яроша, 18, в м. Харкові, в якому знаходилось робоче місце, у тому числі знаходилась більша частина документів, з перших днів війни був зачинений і будь-якого доступу до робочого кабінету не було, оскільки власники офісного центру та інші особи, що мають відношення до його функціонування, виїхали за межі Харківської області, та за межі території України. Відповідач зазначає, що частина документів робочого характеру також зберігалась за місцем його мешкання в АДРЕСА_1 , який зазнав значних пошкоджень в результатів обстрілів ще на початку березня 2022 року, і потрапити до такого будинку тривалий час не було можливості, оскільки від ударних хвиль було зруйновано доступ до власної квартири (є загальновідомим факт, що мікрорайон «Північна Салтівка» перебувала постійно під обстрілами і була фактично «зоною відчуження»). У зв`язку з тривалою відсутністю можливості потрапити до офісного приміщення та до квартири, в яких перебували робочі документи, необхідності їх відшукання, позивач пропустив процесуальний строк, визначений для подання їх до суду, тобто формально втратив право на їх подання. Зазначає, що для дотримання засад верховенства права, з урахуванням практики Європейського суду, що суди повинні уникати надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка приведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, наявні підстави для поновлення процесуального строку.

05 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав письомві заперечення проти наявності підстав для поновлення відповідачу процесуального строку на подання доказів.

На обґрунтування позивач зазначає, що відсутні поважні причини для поновлення процесуального строку. Зазначає, що провадження у даній справі було відкрито 16.07.2024, при цьому суд повідомив відповідача про відкриття провадження, крім того від дати відкриття провадження відбулось щонайменше три судових засідання на підготовчій стадії та одне засідання на стадії судового розгляду. При цьому відповідач подавав клопотання про розгляд справи за його відсутності через зайнятість в інших судових процесах. Крім того, з аналізу сайту «Судова влада» у справах за участю адвоката Мирося С.В. вбачається активне провадження останнім адвокатської діяльності протягом 2022-2024 років. Протягом 2022 року адвокатом прийнято участь у розгляді щонайменше 11 справах у різних судових інстанціях, протягом 2023 року 15 справах, протягом 2024 року не менше у розгляді 6 справ. Тому інформація про наявність поважних причин пропуску строку для посилання письмових доказів, не відповідає дійсності та свідчить про неналежне виконання умов договору про надання правової допомоги та намаганні затягнути процесуальні строки розгляду справи.

20 березня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду клопотання про закриття провадженні у справі, в якому просить суд закрити провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто у зв`язку з відсутністю станом на 19.03.2025 року предмету спору, про що постановити відповідну ухвалу.

На обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що після отримання інформації про актуальний банківський рахунок ОСОБА_1 ним одразу було здійснено перерахування зі свого карткового рахунку на банківський рахунок ОСОБА_1 суму коштів в загальному розмірі 60 301, 51 грн., що підтверджено платіжною інструкцією від 19.03.2025 за № 0.0..1. Тобто заявлена позовна вимога про повернення грошової суми в розмірі 60 301, 51 грн. як авансу за договором на даний час не є актуальною, у зв`язку з відсутністю взагалі предмету спору, а відтак провадження у справі у тому числі у цій частині підлягає закриттю у відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. За таких обставин, станом на 19.03.2025, всі заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, є такими, що фактично неактуальні у зв`язку з їх виконанням в позасудовому порядку, а саме: заявлена позовна вимога про розірвання договору правової допомоги від 02.02.2022 - не є чинною за своєю правовою суттю, оскільки укладений договір припинений з 12.12.2024 в односторонньому порядку, при цьому за ініціативою клієнта, тобто самого ОСОБА_1 ; заявлена позовна вимога про зобов`язання повернення документації, яка була надана для представництва інтересів (боргової розписки виданої гр. ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 ) не є чинною за своєю правовою суттю, оскільки як зазначалось раніше, всі без винятку документи, що отримувались від ОСОБА_1 , в лютому 2022 року, були повернуті разом з угодою повідомленням поштовим відправленням за

№ 30 від 28.01.2025 і які останній отримав 07.02.2025; заявлена позовна вимога про стягнення грошових коштів в якості передоплати за договором в розмірі 60 301, 51 грн не є чинною за своєю правовою суттю, оскільки грошові кошти було перераховано на користь відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти долучення до матеріалів справи наданих відповідачем доказів з підстав відсутності поважних причин для поновлення строку на подання документів, встановленого ЦПК України. При цьому, ОСОБА_1 підтвердив отримання грошових коштів від відповідача ОСОБА_2 в загальному розмірі 60 301, 51 грн та не заперечував проти закриття провадження по справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто у зв`язку з відсутністю предмету спору, в частині позовних вимог про розірвання договору про надання правової допомоги від 02.02.2022, укладеного з адвокатом Миросем С.В. та в частині позовних вимог про стягнення з адвоката Мирося С.В. коштів, отриманих ним в якості передоплати в сумі 60301,51 грн. В свою чергу, позивач заперечував проти закриття провадження по справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути позивачу документацію, яка була надана адвокату для представництва його інтересів за договором про надання правової допомоги від 02.02.2022, а саме оригінал боргової розписки, яка видана ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що боргову розписку останньому повернуто відповідачем не було, наполягав на продовженні судового розгляду в цій частині.

Відповідач у судове засідання не з`явився, в клопотанні про закриття провадження по справі від 20.03.2025, просив судове засідання проводити за його відсутності.

Суд вислухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, висновує про таке.

Щодо продовження процесуального строку на подання відповідачем доказів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

За приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суду у своїй постанові від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22 зазначив, що застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження № 61-12294св20).

Також у постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 640/3393/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання виникнуть порушення прав сторін - учасників процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При оцінці поважності причин пропуску строку необхідно звертати увагу не лише на об`єктивні, але й суб`єктивні чинники, зокрема поведінку особи, що свідчить про її наміри реалізувати процесуальні права. Згідно з усталеною судовою практикою поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку звернення до суду оскарження, є об`єктивними, не залежать від дій особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду в конкретній справі.

Суд зазначає, що 16 липня 2024 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, ухвалою про відкриття провадження відповідачу був встановлений строк надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову 20 днів з дня отримання копії ухвали, копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Копія ухвали була одержана відповідачем в особистому електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» 26.09.2024, крім того на підставі його заяви від 07.11.2024 відповідач був ознайомлений з матеріалами справи в суді.

06 січня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач своєчасно та належним чином був повідомлений про розгляд справи судом та останньому було відомо про необхідність надання відзиву на позов разом з доказами у встановлений судом строк.

Суд звертає увагу, що справа розглядається вже тривалий час і відповідно на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

При цьому, відповідач неодноразово під час підготовчого провадження та під час розгляду справи по суті подавав клопотання про неможливість його прибуття в судові засідання через зайнятість в інших судових процесах, але доказів поважності не прибуття в підготовчі засідання до суду не надавав.

Разом з тим, під час підготовчого провадження у справі відповідач, будучи адвокатом та маючи знання в галузі права, у встановленому законом порядку не звертався до суду з заявою про продовження судом процесуального строку, не зазначав про неможливість подачі доказів у встановлений строк у зв`язку з поважних причин.

В даному випадку, суд вважає, що подача доказів відповідачем під час розгляду справи по суті та саме лише посилання відповідача на введення на території України воєнного стану, неможливість потрапляння до будинку його мешкання в АДРЕСА_1 , який зазнав значних пошкоджень в результатів обстрілів в березні 2022 році через що було зруйновано від ударних хвиль доступ до його власної квартири, в якій зберігалась частина робочих документів, неможливість потрапляння до офісного приміщення, в якому також зберігалась частина документів, що викликало додатковий час на відшукування таких документів, не є безумовним доказом наявності поважних причин пропуску процесуального строку, оскільки відповідачу було надано достатньо часу для подання доказів по справі, а відтак доводи відповідача в цій частині є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі

№ 990/102/22, зазначено, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Підстави пропуску встановленого судом процесуального строку можуть бути визнані поважними, а строк продовжено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений строк вчинення процесуальної дії. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, зазначені ОСОБА_2 причини пропуску строку на подання документів не є поважними, оскільки відповідачем не надано відповідних доказів наявності об`єктивних перешкод протягом тривалого часу для вчасного вчинення відповідної процесуальної дії, а тому суд вбачає підстави для відмови відповідачу у продовженні процесуального строку для подання доказів.

При цьому, не прийняття судом доказів не позбавляє відповідача права надавати свої пояснення суду (усні або письмові), наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

Щодо вимог відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі Конвенція). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження (провадження № 61-3438сво21), зроблено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що заявлені позивачем вимоги про розірвання договору правової допомоги від 02.02.2022, про стягнення грошових коштів за договором в розмірі 60 301, 51 грн., про зобов`язання повернення документації, яка була надана для представництва інтересів (боргової розписки виданої ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 ), не є чинними за своєю правовою суттю, оскільки укладений договір є припиненим з 12.12.2024 в односторонньому порядку, грошові кошти є повернутими відповідачу, документи, що отримувались від ОСОБА_1 в лютому 2022 року, також були повернуті разом з угодою повідомленням.

Судом встановлено, що договір про надання правової допомоги від 02.02.2022, який укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є таким, що припинений шляхом його розірвання в односторонньому порядку з 12 грудня 2024 року.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1. від 19.03.2025, ОСОБА_2 надіслав на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 301, 51 грн.

Позивачем підтверджено отримання грошових коштів від відповідача та останній не заперечував проти закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині позовних вимог про розірвання договору про надання правової допомоги від 02.02.2022 та в частині позовних вимог про стягнення з адвоката Мирося С.В. коштів, отриманих ним в якості передоплати в сумі 60301,51 грн.

Отже, враховуючи, що договір є припиненим в односторонньому порядку та відповідач сплатив на рахунок позивача заявлені до стягнення кошти, про що свідчить платіжна інструкція від 19.03.2025, суд вважає за можливе задовольнити частково клопотання відповідача та закрити провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині розірвання договору та стягнення грошових коштів.

Разом з тим, закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині вимог про зобов`язання повернути документацію, яка була надана для представництва за договором про надання правової допомоги від 02.02.2022, а саме оригіналу боргової розписки виданої ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 , суд вважає передчасним та неможливим, оскільки спір в цій частині не є врегульованим (позивач зазначає, що не отримував оригінал боргової розписки та наполягає на розгляді спору в цій частині судом).

Таким чином, з огляду на невизначеність у правах та обов`язках сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про зобов`язання повернути документацію, надану для представництва інтересів, а саме боргової розписки, виданої ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 , оскільки спірні правовідносини залишаються неврегульованими.

Закриття провадження за таких обставин суперечило б завданням цивільного судочинства та мало б ознаки надмірного формалізму, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відповідача в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 10, 43, 83, 126, 127,353-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_2 в продовженні процесуального строку для подання доказів, які долучені до письмових пояснень від 03.03.2025, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів.

Докази, які долучені до письмових пояснень відповідача ОСОБА_2 від 03.03.2025, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів, повернути ОСОБА_2 без розгляду.

Клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України задовольнити частково.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів в частині позовної вимоги про розірвання договору про надання правової допомоги від 02.02.2022 та в частині позовної вимоги про стягнення отриманих в якості передоплати за договором грошових коштів в сумі 60 301, 51 грн закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України - у зв`язку з відсутністю предмета спору,

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу документацію, яка була надана для представництва його інтересів за договором про надання правової допомоги від 02.02.2022, а саме оригіналу боргової розписки виданої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 .

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 03 квітня 2025 року.

Суддя Т.В. Бобко