Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/192/25

31 березня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., з участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у підготовчому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

12 лютого 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на гараж, який зазначений у технічному паспорті літерою «А», площею 37,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя останньому належав гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , однак належним чином право власності ОСОБА_2 не оформив. Вказує, що являється єдиним спадкоємцем за законом на майно чоловіка, яке належало йому при житті. 28 серпня 2024 року подав заяву у нотаріальні органи для прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 30 січня 2025 року звернулася до Богородчанської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з метою оформлення спадкового майна, яке складається з: квартири АДРЕСА_3 та гаража АДРЕСА_4 , що залишилось після смерті ОСОБА_2 30 січня 2025 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_2 , на її (позивача) ім`я. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_3 .

30 січня 2025 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І., у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж АДРЕСА_4 , їй відмовлено, оскільки нею (позивачем) не представлено правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вказане нерухоме майно. Інших спадкоємців, які б претендували на зазначене майно, немає.

З огляду на викладене, змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та доводити право на успадковане майно у судовому порядку. Просить позов задовольнити.

Позивач у підготовче судове засідання подав заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просила задовольнити позов.

Представник відповідача Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, у поданій заяві не заперечив щодо задоволення позовної заяви та просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнає, підстав для відмови у прийнятті визнання позову судом не встановлено, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області помер ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день його смерті відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно.

Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області, позивач ОСОБА_1 27 листопада 2006 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_3 (а.с.9) та, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом.

28 серпня 2024 року, ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Богородчанської державної нотаріальної контори Войташека Івана Івановича із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 (а.с.31).

З метою оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті

ОСОБА_2 , державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І., зареєстрована спадкова справа №199/2024 (а.с.31).

З довідки №523/031-04 від 27 серпня 2024 року, виданої начальником управління «Центр надання адміністративних послуг» Богородчанської селищної ради, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . Разом з померли до дня його смерті за вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших осіб зареєстрованих за вказаною адресою не було (а.с.36).

30 січня 2025 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_2 , на ім`я позивача ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_3 .

30 січня 2025 року державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І. І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж № НОМЕР_2 , що розміщений за адресою: АДРЕСА_6 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлого на спадкове майно (а.с.45).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкові справи не заводились та відповідно свідоцтва про право на спадщину жодній особі не видавалось, тобто відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлено законом порядку (а.с.11).

Слід зазначити, що рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради народних депутатів від 12.08.1991 р. №110 «Про виділення земельних ділянок під будівництво гаражів» ОСОБА_2 виділено для будівництва індивідуального гаражу земельну ділянку по АДРЕСА_7 (а.с.10).

Також ОСОБА_2 отримав дозвіл на право виконання будівельних робіт на АДРЕСА_7 , згідно з планом забудови вищезгаданої земельної ділянки, в якому зазначено дати початку та закінчення будівельних робіт, відповідно вересень 1991 р та вересень 1992 р (а.с.12).

Крім того, ОСОБА_2 отримав у Відділі архітектури і містобудування Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області будівельний паспорт на будівництво гаражу (а.с.11).

25 грудня 2012 року рішенням №916 Богородчанської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (державний акт на право власності на земельну ділянку) площею 0,0044 га призначену для індивідуального гаражного будівництва по АДРЕСА_6 (а.с.13).

На підставі чинних на той час дозвільних документів, в 1991 році ОСОБА_2 завершив будівництво гаражу, та на правах особистої власності користувався збудованим гаражем, про те за життя не оформив правовстановлюючі документи та не здійснив реєстрацію права власності на гараж.

Відповідно до довідки Богородчанської селищної ради від 19.09.2024 №В/865 об`єкту нерухомого майна (гаражу), розміщеному в селищі Богородчани, буде присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Відповідно до технічного паспорта на вище згаданий гараж від 25.09.2024 року гараж побудований у 1991 році, а його загальна площа становить 37,8 кв.м (а.с.15-16).

Відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ №361 від 15.09.2024 року реєстрація права власності гаражу АДРЕСА_4 не проводилася (а.с.44).

Отже будівництво та використання збудованого ОСОБА_2 в 1991 році гаражу на відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці відповідає законодавству, яке було чинним на той час, цей гараж не є самочинним будівництвом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У положенні п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Зважаючи на встановлені судом обставини, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті спадкодавця є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

На час побудови ОСОБА_2 гаражу державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Законом України «Про власність» та ЦК УРСР, нормами яких і передбачалось, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Отже, введення в експлуатацію гаража, побудованого до 05 серпня 1992 року, не передбачалося чинним законодавством.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй Постанові від І5.01.2021 по справі №1540/3952/18 прийшов до висновків, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Згідно положень статті 2 Закону України: «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-ГУ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

З огляду на зазначене, позивачка має право успадкувати та оформити право власності на нерухоме майно, що належало чоловікові, однак через відсутність правовстановлюючих документів позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, постановою по справі №523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті.

Таким чином, позивач, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину та суд визнає за позивачем право на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів, оскільки нерухоме майно (житловий будинок) входить до складу спадщини після смерті спадкодавця.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у подачі ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 правомірно, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 набула у власність гараж на АДРЕСА_1 та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно, її право власності на гараж слід визнати в судовому порядку.

На підставі викладеного, ст. 328, 392, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст. 200, 206, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності у порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_2 , на гараж, загальною площею 37,8 кв.м., на АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 31 березня 2025 року.

Суддя: