справа № 388/1518/24
провадження № 2/388/81/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Кнурова О.А.,

при секретарі судового засідання Поліщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

за участі:

представника позивача Луньової А.Г.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Проценко О.М.,

встановив:

позивач АТ «СЕНС БАНК» звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 в якому (позові) просив:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішення суду, яка станом на 23.02.2022 становить - 139 267,88 грн., та складається з: сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 27 894,76 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 111373,12 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19.05.2008 АКБСР «УКРСОЦБАНК» (правонаступник - АТ «АЛЬФА-БАНК» після зміни назви АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 428/154ФО1.

Відповідно до умов кредитного договору Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 15 000,00 дол. США. Відповідно до Договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. Відповідно до рішення суду на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто з Відповідача заборгованість за кредитним договором № 428/154ФО1, заборгованість в розмірі 246 905,72 грн., дане рішення Відповідачами не виконано.

У результаті не виконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду яка станом на 23.02.2022 становить - 139267,88 грн., та складається з: сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 27894,76 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 111373,12 грн.

Ухвалою від 06.09.2024 зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання.

Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів та крім іншого зазначено про те, що для стягнення індексу інфляції та 3 % річних застосовується загальна позовна давність у три роки.

Від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме, надано суду новий розрахунок вимог банку у зв`язку із неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором № 428/154ФО1 від 19.05.2028 за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, - складений з урахуванням обставин, встановлених судовими рішеннями у справі № 388/1994/15-ц.

За даними наданого розрахунку заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішення суду, станом на 23.02.2022 становить - 135 995,67 грн., та складається з: сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 27 083,44 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 108912,23 грн.

Від представника позивача надійшли письмові пояснення у яких зазначено, що позивачем при зверненні до суду з позовом дотримано строк позовної давності, з урахуванням його зупинення. Позов подано у межах трирічного позовного строку за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.

Від представника відповідача надійшли письмові пояснення у яких остання просила у задоволені позову відмовити посилаючись на порушення строку позовної давності та на те, що стягнута за рішенням суду заборгованість погашена у повному обсязі, а тому позивач позбавлений права судового захисту за цією вимого, тому позов про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат не може бути пред`явлено.

Представник позивач у судовому засіданні підтримала позов аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у ньому та заявах по суті справи. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у заявах по суті справи. У задоволені позову просив відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні 19.03.2025 судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що судове рішення буде проголошено (підписано) 31.03.2025.

Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши докази у справі і з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини.

19.05.2008 АКБСР «УКРСОЦБАНК» (правонаступник - АТ «АЛЬФА-БАНК» після зміни назви АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 428/154ФО1.

За договором банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 15000 доларів США зі сплатою відсотків та з умовою повернення грошових коштів відповідно до графіку.

Відповідно до умов п. 3.3.7 та п. 3.3.8 зазначеного договору Позичальник зобов`язаний: сплачувати проценти за використання Кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1, 2.4, 2.10. цього Договору та комісії в розмірах та порядку, передбачених цим Договором; своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1, 2.4 цього Договору.

Положеннями п. 4.5 зазначеного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2016 (справа № 388/1994/15-ц), яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19.05.2008 № 428/154ФО1 в розмірі 246905,72 грн., що складається з наступного: - із заборгованості за кредитом - 219526,95 грн., заборгованості за відсотками 21766,22 грн., 1970,37 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 3642,19 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків та судові витрати у розмірі 3703,59 грн.

За змістом зазначеного рішення суду станом на 15.09.2015 загальна заборгованість відповідача перед позивачем склала 246905,72 грн.

Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися.

З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи положення зазначених норм, умов кредитного договору та обставин, встановлених зазначеним вище судовим рішенням ОСОБА_1 порушив зобов`язання перед банком принаймні станом на 15.09.2015 коли виникла заборгованість про що зазначено у змісті судового рішення від 20.01.2016.

Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 6-352цс16, від 22.03.2017 у справі № 6-2311цс16, від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15, а також Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц).

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором є правомірною.

Поряд з цим, інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19)).

Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Якщо строк позовної давності сплив до основної вимоги вважається що позовна давність спливла й до додаткової (у тому числі ст. 625 ЦК України), оскільки зобов`язання зі сплати інфляційних та річних % є акцесорним і поділяє долю основного зобов`язання (постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 03.04.2019 № 756/9094/15, Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.02.2019 № 910/19565/17, від 15.03.2024 № 912/921/23).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи судом відзначається, що перебіг строку трьохрічної позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.05.2008 № 428/154ФО1 (основне зобов`язання) почався з 15.09.2015 коли утворилась заборгованість за цим договором і у банка виникло право на заявлення вимоги про її стягнення.

Саме з цього моменту розпочався перебіг строку позовної давності й за додатковою вимогою про сплату інфляційних втрат та 3 % річних.

При цьому слід відзначити, що позивач у межах позовної давності звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Поряд з цим, з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних протягом строку позовної давності позивач до суду не звертався.

Щодо наявності судового рішення, яким було стягнено заборгованість за кредитним договором, судом відзначається таке.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16 зазначила:

«Відповідно до змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди».

При цьому Велика Палата Верховного Суду констатувала помилковість висновків судів, що між сторонами виникли грошові зобов`язання саме на підставі рішення суду.

Отже, відповідно до зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду судове рішення не породжує грошове зобов`язання й не змінює правовідносини сторін.

Таким чином, грошове зобов`язання у ОСОБА_1 перед ПАТ «УКРСОЦБАНК» виникло не на підставі рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2016 (справа № 388/1994/15-ц), а на підставі кредитного договору від 19.05.2008 № 428/154ФО1.

З урахуванням встановлених обставин справи на підставі доказів, наданих сторонами суд констатує, що перебіг позовної давності за вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, яка є додатковою вимогою до основної вимоги про стягнення коштів за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 19.05.2008 № 428/154ФО1, розпочався на наступний день після 15.09.2015 коли утворилась заборгованість за цим договором і завершився 15.09.2018, тобто до звернення позивача із даним позовом до суду 22.07.2024.

Відповідно до умов ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, враховуючи, що на час звернення позивача до суду із вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних закінчився трирічний строк позовної давності та про застосування наслідків пропуску строку позовної давності заявлено відповідачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити з цих підстав, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування.

Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

у задоволені позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

- позивач акціонерне товариство «Сенс банк», місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, 03150, ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.А. Кнуров