Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року справа № 542/1448/24

провадження № 2/542/175/25

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Журавель О.В.,

представника позивача адвоката Сенкевича В.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Слуцького О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання відсутнім права оренди, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Сенкевич В.І. від імені та в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якому просив визнати відсутнім право оренди у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) зареєстроване 25.07.2022 о 15:59:38 год в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 47450283, на підставі рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавської області Плахотник Інни Іванівни (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 64324169 від 28.07.2022 о 14:01:15) за договором оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н від 21.02.2022, укладеним між ОСОБА_1 (Орендар) та ОСОБА_2 (Орендодавець) про оренду земельної ділянки площею 5,8601 га, з кадастровим номером :00:004:0280, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Представник позивача мотивував свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,8601 га, з кадастровим номером :00:004:0280, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Вказав, що з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.08.2022 виявилося, що на вказану земельну ділянку 25.07.2022 за № 47450283 було зареєстроване інше речове право, а саме: право оренди земельної ділянки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 64324169 від 28.07.2022 о 14:01:15. Зазначив, що підставою державної реєстрації є договір оренди земельної ділянки серія та номер б/н, виданий 21.02.2022, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дата укладання договору 21.02.2022, строк- 10 років, дата закінчення дії 21.02.2032.

Вказав, що ОСОБА_2 не підписував договір та неодноразово усно звертався до відповідача з метою повернення земельної ділянки, однак ОСОБА_1 не реагував на вказані звернення.

Також представник позивача вказав, що під час розгляду цивільної справи № 542/518/23 було з`ясовано що ОСОБА_1 складав та друкував договір, а доказів існування оригінального примірника договору не існує. Зазначив, що на даний час відповідач використовує земельну ділянку.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05.09.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 29).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.10.2024 провадження у цивільній справі № 542/1448/24 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання відсутнім права оренди зупинено до закінчення розгляду цивільної справи № 542/518/23 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки (а.с.91, 93-94).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12.12.2024 поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання відсутнім права оренди (а.с. 103).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 січня 2025 року (а.с. 124, 127-128) витребувано від Новосанжарського районного суду Полтавської області копії аркушів цивільної справи № 542/518/23, т. 1 а.с. 223-228 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а саме:

- примірник договору оренди земельної ділянки, серія та номер б/н, виданий 21.02.2022, який укладений між ОСОБА_1 (Орендар) та ОСОБА_2 (Орендодавець) у користування земельної ділянки площею 5,8601 га з кадастровим номером :00:004:0280, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області;

- повідомлення, складене 08.02.2024 судовим експертом Полтавського НДЕКЦ МВС України Н.О. Баранова №СЕ-19/117-24/2096-ПЧ про неможливість проведення експертизи примірника договору оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 21.02.2022, який укладений між ОСОБА_1 (Орендар) та ОСОБА_2 (Орендодавець) у користування земельної ділянки площею 5,8601га кадастровий номер :00:004:0280, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 125, 129).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 січня 2025 року (а.с. 156, 159-160) поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк для подання доказів та долучено до матеріалів справи:

- оригінал примірника договору оренди земельної ділянки від 21.02.2022;

- копію листа від 19.12.2023 з квитанцією та описом вкладення у лист;

- копію листа від 19.02.2025 з квитанцією та описом вкладення у лист.

27.09.2024 до суду від представника відповідача адвоката Слуцького Олександра Владиславовича надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вказав, що позивач намагається ухилитися від виконання договірних зобов`язань, бажає приховати наявні взаємовідносини між ним та відповідачем, які передували укладенню договору оренди земельної ділянки 21.02.2022. Так, зокрема, позивач не повідомив суду про отримання ним грошових коштів 28 січня 2013 року у розмірі 60000,00 грн в обмін на земельну ділянку. Представник позивача вказав, що позивачем на ім`я відповідача 28 січня 2013 року було складено заповіт, а також надано довіреність, які посвідчені секретарем Супротивнобалківської сільської ради, однак ОСОБА_2 у позовній заяві не повідомив про наявність вказаних документів. Зауважив, що наявність вказаних документів свідчить про наявність волевиявлення у позивача щодо передачі відповідачу не тільки у користування, але і в подальшому у власність вказаної земельної ділянки, що спростовує доводи позивача стосовно самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем. У свою чергу, станом на 28.01.2013 передача коштів в обмін на земельну ділянку, надання довіреності та складення заповіту обумовлювалося дією мораторію на продаж землі, який був знятий 01.07.2021 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обігу земель сільськогосподарського призначення» № 552-IX. З моменту набрання законної сили вказаного закону відповідач почав вести переговори з позивачем щодо належного оформлення продажу земельної ділянки, але незважаючи на попередні домовленості та отримання коштів він не бажав укладати договір купівлі продажу, а погоджувався лише на оренду. Врешті, 21.02.2022 позивач та відповідач дійшли згоди та уклали Договір оренди земельної ділянки строком дії до 21.02.2032. Оскільки 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан, що пов`язаний з повномасштабним вторгненням країни агресора російської федерації, речове право (право оренди) було зареєстровано лише 28.07.2022. Отже, у діях позивача, які полягають в отриманні коштів у розмірі: 60000,00 грн, написанні розписки, складені заповіту, підписані Договору оренди земельної ділянки від 21.02.2022 і у заперечені факту волевиявлення передачі земельної ділянки відповідачу спостерігається очевидна недобросовісність. Крім цього, представник відповідача зазначив про розгляд справи № 542/518/23 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки. У ході розгляду вказаної справи ОСОБА_2 вказав про відсутність примірника договору оренди земельної ділянки від 21.02.2022, а також вказав, що визнає укладення договору оренди із ОСОБА_1 у 2013 році. Представник відповідача адвокат Слуцький О.В. вважає недобросовісною поведінку позивача ОСОБА_2 , яка полягає у запереченні наявності волевиявлення щодо передачі земельної ділянки в оренду відповідачу за договором від 21.02.2022.

07.10.2024 до суду від представника позивача адвоката Сенкевича В.І. надійшла відповідь на відзив, у якій він вказав про відсутність доказів правомірного використання спірної земельної ділянки відповідачем, що на його думку є достатнім для визнання відсутнім у ОСОБА_1 права оренди земельної ділянки. Також зазначив, що позивач ОСОБА_2 повідомляв відповідача ОСОБА_1 у серпні 2022 року про намір особисто використовувати земельну ділянку, оскільки вважав, що домовленість оренди земельної ділянки, яка виникла 28.01.2013, терміном на 10 років мала скінчитися у 2022 році включно. Зазначив, що отримавши 28 січня 2013 року кошти за десять років використання землі ОСОБА_1 та надавши «гарантійного листа» у вигляду заповіту та довіреності, позивач тоді ж підписав і договір оренди землі, який відповідач забрав. Той факт, що договір не був зареєстрований не цікавило позивача, адже він вважав, що відповідач робить так як йому краще. Зауважив, що матеріали справи не містять належного примірника договору від 21.02.2022, а під час розгляду справи № 542/518/23 відповідач надав пошкоджений примірник договору, тому експерт відмовився надавати висновок.

09.10.2024 до суду представник відповідача адвокат Слуцький Олександр Владиславович подав заперечення на відповідь на відзив, де вказав про недостовірність інформації, яку суду повідомив позивач, зокрема, щодо відсутності у останнього примірників договорів оренди, укладених у 2013 та 2022 роках. Зазначив про суперечливу поведінку позивача, що полягає у підписанні ряду документів (розписки, заповіту, довіреності, Договору оренди земельної ділянки від 21.02.2022), а зрештою у запереченні ряду фактів. Також вказав, що позивачем не доведено того, що у відповідача відсутнє право оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :00:004:0280. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Сенкевич В.І. пояснення надав аналогічні, викладеним у позові та у відповіді на відзив. Додатково вказав, що у 2013 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була укладена усна домовленість про фактичну передачу земельної ділянки у користування терміном на 10 років. Вказав, що ОСОБА_2 надав довіреність та склав заповіт, які слугували забезпеченням усної домовленості, про те, що ОСОБА_2 протягом 2013-2022 року не буде перешкоджати ОСОБА_1 користуватися земельною ділянкою. ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 60000,00 грн в рахунок оплати оренди за користування земельною ділянкою на 10 років, тобто по 6000,00 грн за рік, що відповідало положенням ст. 206 ЗК України. Вказав, що письмовий договір не був укладений, оскільки ОСОБА_1 заперечував цьому та хотів уникнути оподаткування доходів. Зауважив, що ОСОБА_2 вважав, що у 2022 році спливає термін усної домовленості та він самостійно зможе обробляти земельну ділянку з 2023 року. Зауважив, що у 2022 заповіт був скасований. Пояснив, що у 2022 році ОСОБА_1 відмовився віддати ОСОБА_2 земельну ділянку, після чого у серпні 2022 року він з реєстру речових прав дізнався про існування договору оренди земельної ділянки. Вказав про те, що ОСОБА_2 не підписував у 2022 році договір оренди земельної ділянки та не отримував примірника вказаного договору. Також зазначив, що ОСОБА_2 не отримував від ОСОБА_1 грошових коштів за користування земельною ділянкою на підставі договору оренди від 2022 року. Водночас, звертав увагу суду на те, що умовами договору оренди від 21.02.2022 було визначено мізерну орендну плату в розмірі 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік використання, в той час як на території відповідної громади орендна плата становила 18-20% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на початок 2022 року. Вказав, що на таких умовах позивач в жодному разі не погодився б укладати договір оренди. Зауважив, що ОСОБА_1 навмисно зіпсував примірник договору оренди. Вважає, що вказаний примірник договору не є оригіналом, оскільки експерт не зміг зробити експертизу з вказаним документом, а тому у ОСОБА_1 відсутнє право оренди земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача адвокат Слуцький О.В. в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_1 мав намір купити земельну ділянку у ОСОБА_2 та з цією метою у 2013 році надав останньому грошові кошти у розмірі 60000,00 грн, що підтверджується письмовою розпискою. Зазначив, що у 2013 році діяв мораторій на продаж землі, тому ОСОБА_2 склав заповіт, у якому виявив намір заповісти ОСОБА_1 спірну земельну ділянку. Також вказав, що у 2013 році ОСОБА_2 надав довіреність ОСОБА_1 представляти його інтереси. Зазначив, що вказані документи фактично складають договір про наміри та свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у 2013 році виникла домовленість щодо майбутнього продажу спірної земельної ділянки. Вказав, що йому не відомо з якого часу ОСОБА_2 перестав користуватися земельною ділянкою. Зазначив, що у 2022 році ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_2 укласти договір купівлі- продажу земельної ділянки, однак ОСОБА_2 погодився лише на укладення договору оренди цієї земельної ділянки. ОСОБА_1 передав два примірника договору та акти прийому передачі для підпису ОСОБА_2 через дружину останнього, після чого, через деякий час дружина ОСОБА_2 повернула один примірник договору та один примірник акта вже з підписами ОСОБА_2 . Вказав, що ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку з метою сплати орендної плати, але ОСОБА_2 не надав необхідні реквізити. Реєстрація права оренди земельної ділянки здійснювалася стороною орендаря. Зауважив про те, що примірник договору оренди, що зберігався у відповідача було пошкоджено. Водночас зазначив, що позивач має власний примірник вказаного договору, який ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 через його дружину. Вказав про те, що ОСОБА_2 відмовився отримувати кошти за оренду земельної ділянки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні був допитаний як свідок відповідно до ст. 92, 234 ЦПК України та пояснив суду про те, що він знає ОСОБА_2 з 2013 року, саме тоді останній повідомив йому про бажання продати паї. Вказав, що у 2013 році він позичив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн, про що було складено розписку. В той же час зазначив, що грошові кошти він надавав ОСОБА_2 з метою подальшого придбання земельної ділянки та чекав на прийняття відповідного закону. ОСОБА_2 не повертав грошові кошти йому, оскільки такої домовленості між ними не було, як йому відомо, останній на вказані кошти купив машину. Вказав, що ОСОБА_2 склав заповіт, а також надав довіреність на його ім`я з метою продажу земельної ділянки. Зазначив, що у 2013 році не укладав договору про оренду земельної ділянки та не користувався земельною ділянкою ОСОБА_2 до 2022 року. Після цього, у 2022 році ОСОБА_1 намагався домовитися зі ОСОБА_2 про купівлю- продаж земельної ділянки, але останній не виявив наміру, оскільки передумав продавати земельну ділянку. В подальшому, 21 лютого 2022 року він разом із позивачем уклали договір оренди спірної земельної ділянки. Вказав, що складенням договору він займався особисто, примірники вказаного договору ОСОБА_1 передав в руки дружині ОСОБА_2 , яка в той час перебувала на роботі у магазині, для підпису, а наступного дня забрав свій примірник договору у дружини позивача, у тому ж місці уже з підписом ОСОБА_2 . Хто саме підписував вказаний договір ОСОБА_1 не бачив. Зазначив, що на даний час він користується вказаною земельною ділянкою. Пояснив, що орендну плату потрібно сплачувати у кінці кожного року та з метою її оплати ОСОБА_2 на адресу останнього, засобами поштового зв`язку надсилав 2 повідомлення, однак не отримав даних, необхідних для оплати, у зв`язку з чим не сплачував орендну плату за спірну земельну ділянку протягом 2022-2025 років. Розмір орендної плати, вказаний у договорі є стандартним. Вказав, що у зв`язку з воєнним станом та обстрілами договір оренди земельної ділянки знаходився у підвальному приміщенні, з метою збереження, однак 05.12.2022 ним було виявлено, що приміщення підвалу було затоплене. Також пояснив, що після того, як позивач відмовився укладати договір купівлі- продажу земельної ділянки, відповідач не просив повернути йому 60000,00 грн. Зазначив про те, що вказані кошти він можливо зарахує як сплату орендної плати за договором оренди від 21.02.2022.

Свідок ОСОБА_3 показав суду про те, що вранці 06.12.2022 до нього за допомогою звертався його знайомий ОСОБА_1 , який попросив викачати воду з підвального приміщення. Після цього свідок з товаришем в ангарі взяв помпу та поїхав допомагати. Вказав, що відбулося затоплення в погребі, звідки вони і викачували воду. Повідомив, що вказані події відбувалися на території домогосподарства ОСОБА_1 . Зазначив, що рівень води у погребі був близько 50 см та він бачив як там були затоплені папери, які саме не знає, особисто не спускався у погріб.

Свідок ОСОБА_4 показав суду про те, що його друг ОСОБА_1 звернувся до нього зранку 06.12.2022 з проханням про допомогу. Він взяв у ангарі помпу та з товаришем поїхав до домогосподарства ОСОБА_1 за місцем його проживання на вулицю Незалежності, де допомагав останньому викачувати воду з погреба. Повідомив, що відбулося затоплення, оскільки зламався кран. Вказав, що особисто не спускався у погріб, але бачив там ящик з паперами, які стояли на піддоні у воді. Які саме документи там були він не бачив.

Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 135310 від 11.08.2005 ОСОБА_5 належить земельна ділянка, загальною площею 5,86 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,86 га, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 19).

ОСОБА_2 набув право приватної власності на указану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-692, виданого 27.04.2011, видавник: Новосанжарська ДНК.

Згідно з розпискою від 28.01.2013 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60000,00 грн в обмін на земельну ділянку, яка розташована на території Великокобелячківської сільської ради, Державний акт серія ПЛ № 135310 (а.с. 63).

Згідно із заповітом, посвідченим секретарем Супротивнобалківської сільської ради 28.01.2013, зареєстрованим в реєстрі за № 1, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , діючи добровільно, перебуваючи при розумі і ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 земельну ділянку в розмірі земельної частки паю, площею 5,86 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 135310 від 11.08.2005 (а.с. 62).

Довіреністю від 28.01.2013, посвідченою секретарем Супротивнобалківської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 3, громадянин ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , уповноважив ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , представляти його інтереси в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах та установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, судових закладах, апеляційному суді, в ДПІ, Пенсійному фонді, бюро технічної інвентаризації, Управління земельних ресурсів земельного кадастру, в нотаріальних органах та будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особах строком на три роки і дійсна до 28.01.2016 (а.с. 64).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.08.2022 № 307842442, право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0280, загальною площею 5,86 га зареєстроване за ОСОБА_2 , підстава реєстрації свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.04.2011 серія та номер І-692.

25 липня 2022 року на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:0280, загальною площею 5,8601 га зареєстровано право оренди за ОСОБА_6 строком на 10 років до 21.02.2032, орендодавець ОСОБА_2 , підстава державної реєстрації договір оренди земельної ділянки, серія та номер б/н (а.с. 14-15).

Згідно з договором оренди земельної ділянки від 21 лютого 2022 року орендодавець ( ОСОБА_2 ) надає, а орендар (ФОП ОСОБА_1 ) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, з кадастровим номером :00:004:0280, загальною площею 5,8601 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років, орендна плата у розмірі 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування нею.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 207670,82 грн (п.2.4.).

Договір укладено на 10 років з дати укладення цього Договору. Договір вважається поновленим на той самий строк на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі сторін цього договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору в порядку, передбаченому законодавством (п.3.1.).

Цей договір набирає чинності з моменту його укладення, право оренди за цим договором виникає з моменту державної реєстрації (п.14.1).

Умовами вказаного договору, зокрема, визначено, що орендар вносить орендну плату один раз на рік з 01 вересня до 31 грудня поточного року (п. 4.6 договору).

Пунктом 4.8 договору оренди земельної ділянки № б/н від 21.02.2022 визначено, що Орендодавець повинен особисто звернутися до Орендаря за одержанням орендної плати до 31 грудня року, в якому здійснюється виплата орендної плати. Орендар не несе відповідальності за порушення строків внесення орендної плати, якщо Орендодавець не звертався до Орендаря за отриманням орендної плати або звернувся із запізненням. У випадку ухилення Орендодавця від отримання орендної плати Орендар має право, але не зобов`язаний виконати свій обов`язок шляхом внесення орендної плати у депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. Орендар не несе відповідальність за порушення строків виплати орендної плати у випадку, якщо таке порушення сталося з вини Орендодавця, зокрема, якщо Орендодавець не звернувся до Орендаря у визначений термін для отримання орендної плати, не повідомив про зміну своїх реквізитів для сплати орендної плати в безготівковій формі або фактичну адресу проживання для поштового переказу (п. 4.10).

Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки б/н від 21.02.2022 орендодавець ОСОБА_2 передав зазначену земельну ділянку, а орендар ФОП ОСОБА_1 її прийняв в оренду (а.с. 61).

Відповідно до опису вкладення у лист від 21.12.2023 ФОП ОСОБА_1 відправив на ім`я ОСОБА_2 лист «Про повідомлення способу здійснення виплати орендної плати згідно з договором оренди землі від 21.12.2022» (а.с. 165).

Відповідно до фіскальних чеків АТ «Укрпошта» 21.12.2023 та 20.02.2025 на ім`я « ОСОБА_2 » були надіслані рекомендовані листи (а.с. 166-169).

Відповідно до повідомлення про неможливість проведення експертизи № СЕ-*19/117-24/2096-ПЧ від 08.02.2024, експерт Баранова Н.О. вказала, що підпис у розділі «Орендодавець» від імені ОСОБА_2 на останній сторінці договору оренди земельної ділянки від 21.02.2022, укладеного між ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_2 (орендодавець) на земельну ділянку, з кадастровим номером :00:004:0280, загальною площею 5,8601 га непридатний для ідентифікації особи, яка його виконала. Вказала, що в підписі не відобразились ознаки, характерні для письмово-рухової навички виконавця, необхідні для його ідентифікації, у зв`язку з цим проведення експертизи неможливе (а.с. 134-137).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.06.2024 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, - відмовлено у повному обсязі з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту. Встановлено, що предметом спору у цій справі була земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0280, загальною площею 5,8601 га, що належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1-692, виданого 27.04.2011, видавник: Новосанжарська ДНК.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 05.11.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах представником - адвокатом Сенкевичем Володимиром Івановичем, - залишено без задоволення, а рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.06.2024 залишено без змін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (статті 3, 4 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

За змістом статті 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Приписами статей 626, 629, 638 Цивільного кодексу України передбачено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відноситься до двосторонніх правочинів.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 Статті 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Оскільки відповідно до частини першої статті 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків під власним іменем, яке складається з прізвища, ім`я та по батькові, то і підпис має містити всі вказані складові, виконані особою власноручно (за винятком, якщо такі дії вчиняє представник особи, права якого належним чином посвідчені).

Можна зробити висновок, що у разі відсутності власноручного підпису сторони договору на документі слід вважати, що правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до письмової форми правочину.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Об`єднана палата зауважує, що розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).

По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.

Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини другої статті 207 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 частини першої статті 638 ЦК України).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що:

- «укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини»;

- «не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. … суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше)».

В свою чергу, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 нагадала, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Щодо дотримання вимог законодавства стосовно волевиявлення учасника правочину.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 як на підставу позову зазначив, що він не отримував примірника договору оренди землі від 21.02.2022 та не підписував його.

Судом не встановлено жодної обставини, яка б спростовувала такі доводи позивача.

Суд враховує, що належним доказом, який би міг засвідчити належність підпису особи на письмових документах, є висновок почеркознавчої експертизи.

Однак, відповідно до повідомлення експерта № СЕ-*19/117-24/2096-ПЧ від 08.02.2024, підпис у розділі «Орендодавець» від імені ОСОБА_2 на останній сторінці договору оренди земельної ділянки від 21.02.2022, укладеного між ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_2 (орендодавець) на земельну ділянку, з кадастровим номером :00:004:0280, загальною площею 5,8601 га непридатний для ідентифікації особи, яка його виконала. Вказано, що в підписі не відобразились ознаки, характерні для письмово-рухової навички виконавця, необхідні для його ідентифікації, у зв`язку з цим проведення експертизи неможливе.

В свою чергу, матеріали справи не містять іншого примірника вказаного договору з підписом орендодавця, придатним для ідентифікації особи, яка його виконала.

Показання свідків щодо затоплення підвального приміщення, у якому зберігались документи відповідача жодним чином не підтверджують ту обставину, що непридатний для ідентифікації особи підпис у договорі оренди належить саме позивачу.

Крім того, суд також приймає до уваги й ту обставину, що підписання договору оренди землі від імені орендодавця не відбувалось у особистій присутності орендаря, про що останній зазначив в ході розгляду справи. З наведеного слідує, що відповідач, стверджуючи про підписання договору саме позивачем, сам достовірно про це не обізнаний.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх тверджень щодо належності підпису у договорі оренди саме позивачу, стороною відповідача до суду не надано.

У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності суд дійшов висновків про те, що зібрані у справі докази у своїй сукупності не спростовують тверджень позивача щодо непідписання ним договору оренди землі від 21.02.2022 та, в свою чергу, є недостатніми для висновку суду про те, що підпис від імені орендодавця у вказаному договорі належить саме позивачу.

Відтак, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи належності підпису у графі орендодавець договору оренди землі від 22.01.2022 позивачу ОСОБА_2 . Із чого слідує, що позивач не виявляв свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків.

Аналізуючи доводи сторін щодо правовідносин, які виникли між сторонами у 2013 році в сукупності з наданими стороною відповідача копіями розписки, заповіту та довіреності, суд зауважує, що предметом доказування у цій справі є факт підписання орендодавцем договору оренди землі від 21.02.2022 та належність підпису у цьому договорі саме позивачу, а також факт виконання сторонами вказаного договору його умов та прийняття такого виконання.

При цьому, існування у 2013 році домовленості між позивачем та відповідачем щодо укладення у майбутньому договору купівлі- продажу належної позивачу земельної ділянки чи передача у 2013 році позивачем вказаної земельної ділянки відповідачу у користування на 10 років, оформлення розписки, складення заповіту та надання довіреності на підтвердження виникнення та існування вказаних правовідносин не стосуються предмета доказування у справі, що розглядається.

За таких обставин, суд не надає оцінку таким правовідносинам, а також не бере до уваги доводи сторін щодо цих правовідносин та надані докази на їх підтвердження.

Щодо виконання умов договору оренди землі.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що орендна плата за договором оренди землі від 21.02.2022 відповідачем не сплачувалася взагалі.

Відповідач зазначив, що умовами договору визначено обов`язок орендодавця повідомити орендарю рахунок для сплати орендної плати. Однак, позивач не надав реквізити такого рахунку. А тому відповідач вважав, що не несе відповідальності за несплату орендної плати.

На обґрунтування своїх тверджень відповідач надав до суду копії листів від 19.12.2023 та від 19.02.2025, адресованих позивачу з проханням повідомити інформацію про банківський рахунок для перерахування орендної плати, а також опис вкладення у лист від 21.12.2023, чеки АТ «Укрпошта» від 21.12.2023 та від 20.02.2025, а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про його отримання ОСОБА_2 27.02.2025 (а.с. 143-147, 164-170).

Надаючи оцінку твердженням відповідача та наданим доказам на їх обґрунтування суд враховує, що відповідно до п. 4.6 Договору оренди землі орендар вносить орендну плату один раз на рік з 01 вересня до 31 грудня поточного року.

Пунктом 4.8 договору оренди земельної ділянки № б/н від 21.02.2022 визначено, що Орендодавець повинен особисто звернутися до Орендаря за одержанням орендної плати до 31 грудня року, в якому здійснюється виплата орендної плати. Орендар не несе відповідальності за порушення строків внесення орендної плати, якщо Орендодавець не звертався до Орендаря за отриманням орендної плати або звернувся із запізненням. У випадку ухилення Орендодавця від отримання орендної плати Орендар має право, але не зобов`язаний виконати свій обов`язок шляхом внесення орендної плати у депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. Орендар не несе відповідальність за порушення строків виплати орендної плати у випадку, якщо таке порушення сталося з вини Орендодавця, зокрема, якщо Орендодавець не звернувся до Орендаря у визначений термін для отримання орендної плати, не повідомив про зміну своїх реквізитів для сплати орендної плати в безготівковій формі або фактичну адресу проживання для поштового переказу (п. 4.10 договору).

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналізуючи спірні правовідносини на предмет сплати чи несплати орендної плати орендарем, суду слід перевіряти, яким чином орендарем виконувалося зобов`язання за договором в частині виконання такої істотної умови, а саме: слід встановити, чи слугувала винна поведінка орендаря причиною невиконання істотної вимоги договору оренди останнім.

Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Отже, системний аналіз зазначених у цьому рішенні норм права та умов договору оренди землі (п. 4.8 та 4.10) свідчить про те, що неповідомлення орендодавцем реквізитів рахунку для перерахування орендної плати, а так само відсутність у договорі обов`язку перераховувати кошти на депозит нотаріуса і нездійснення орендарем таких дій, не звільняє орендаря від обов`язку її виплати, а є лише підставою для незастосування положень щодо притягнення орендаря до відповідальності за порушення ним строків виплати орендної плати.

Норма ст. 537 ЦК України та пункт 4.8 Договору оренди надають за певних умов право добросовісному кредитору виконати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю.

Однак зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса.

Винна поведінка, яка може призвести до негативних наслідків для сторін договору, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором.

В свою чергу, невчинення орендарем дій щодо перерахування орендної плати на депозит нотаріуса, за відсутності у орендаря реквізитів рахунку орендодавця для перерахування цих сум, свідчить про його небажання діяти добросовісно у спірних правовідносинах та добросовісно виконувати обов`язок щодо виплати орендної плати.

При цьому, надаючи оцінку наданим відповідачем доказам щодо вжиття ним заходів з метою отримання інформації про реквізити рахунку позивача для виплати останньому орендної плати за договором від 21.02.2022, суд враховує, що такі заходи відповідачем почали вживатися вже після того, як позивач вперше звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. За відомостями ЄДРСР (справа № 542/518/23) позивач звернувся до суду з таким позовом 06 квітня 2023 року. А відповідач направив листа позивачу з проханням повідомити інформацію про реквізити рахунку лише 21 грудня 2023 року, тоді як умови договору оренди (п. 4.6) визначають виплату орендної плати з 01 вересня до 31 грудня поточного року.

Водночас, відповідач також зазначив, що можливо зарахує раніше надані позивачу грошові кошти як часткову виплату орендної плати. Проте, відповідач не зміг пояснити суду у якому саме розмірі та за які періоди можливе зарахування грошових коштів, наданих позивачу ще у січні 2013 року за розпискою як орендної плати за договором оренди землі, укладеним значно пізніше - 21.02.2022. Крім того, умови договору оренди землі від 21.02.2022 не містять положень щодо погодження орендарем та орендодавцем часткового чи повного зарахування наданих позивачу грошових коштів у січні 2013 року за розпискою від 28.01.2013 в рахунок оплати орендної плати. Встановлено також, що додаткової угоди щодо цього питання сторонами договору укладено не було.

З наданих відповідачем пояснень слідує, що він чітко усвідомлював наявність у нього обов`язку сплачувати орендну плату позивачу за договором оренди землі. Однак, він цього обов`язку не виконав, посилаючись як на невиконання позивачем обов`язку щодо повідомлення реквізитів рахунку для перерахування орендної плати, так і на можливе часткове зарахування коштів, наданих позивачу ще у 2013 році. Такі доводи відповідача є суперечливими та з цієї підстави не заслуговують на увагу суду.

Будь-яких вагомих аргументів, які б свідчили про те, що відповідачем вчинялися дії для того, щоб позивач мав змогу отримати вчасно орендну плату відповідачем та його представником не наведено.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що поведінка відповідача суперечить добросовісності, оскільки він не виконував обов`язок щодо виплати орендної плати позивачу, а позиція відповідача щодо можливого часткового зарахування в рахунок сплати орендних платежів грошових коштів, наданих позивачу ще у 2013 році за відсутності таких умов у договорі оренди від 21.02.2022 свідчить про те, що дії відповідача щодо укладення вказаного правочину не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, зокрема, у частині виконання обов`язку щодо сплати орендної плати.

Щодо вирішення спору.

За встановлених у цій справі обставин суд дійшов висновку про порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину- позивача у справі, оскільки він як сторона не виявляв свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків.

В свою чергу, відповідач не довів у встановленому законом порядку законності підстав користування належною позивачу земельною ділянкою.

Водночас, договір оренди відповідачем не виконувався в частині сплати орендної плати. При цьому відповідач не довів належними та допустимими доказами ухилення, або інші умисні дії позивача, спрямовані на неприйняття ним виконання договору відповідачем у цій частині.

З наведеного слідує, що права та обов`язки за таким правочином не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

У зв`язку із цим наявні підстави для кваліфікації договору оренди землі як неукладеного.

В свою чергу, з огляду на встановлені судом обставини та висновки суду, державна реєстрація права оренди належної позивачу земельної ділянки за відповідачем порушує права позивача, тому є підстави для задоволення позову та визнання відсутнім у відповідача права оренди належної позивачу на праві власності земельної ділянки.

При цьому, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення, яким задоволено вимогу про визнання відсутнім права оренди є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задовольняється в повному обсязі, тому судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 4, 10, 11, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання відсутнім права оренди - задовольнити.

Визнати відсутнім право оренди у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), зареєстроване 25.07.2022 о 15:59:38 год в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право - 47450283, на підставі рішення Державного реєстратора Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавської області Плахотник Інни Іванівни (індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - 64324169 від 28.07.2022 о 14:01:15) за договором оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н від 21.02.2022, укладеним між ОСОБА_1 (Орендар) та ОСОБА_2 (Орендодавець) про оренду земельної ділянки площею 5,8601 га, з кадастровим номером :00:004:0280.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн дев`яносто шість коп).

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Сенкевич Володимир Іванович, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю № 508, адреса робочого місця: АДРЕСА_2 ;

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача адвокат Слуцький Олександр Владиславович, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 3827, адреса робочого місця: АДРЕСА_4 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повне рішення складено 03.04.2025.