Провадження №22-ц/824/8680/2025
У Х В А Л А

24 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва, про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

03 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» Печерський районний відділ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві направив апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року,у якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. У апеляційній скарзі відповідач зазначив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, в якому на підтвердження поважності його пропуску зазначив мотиви про те, що його попередня апеляційна скарга була залишена без руху ухвалою Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року у зв`язку з несплатою судового збору та повернута апеляційним судом ухвалою від 25 лютого 2025 року, а 03.03.2025 року відділом державної виконавчої служби було отримано платіжну інструкцію від 27.11.2024 року про сплату судового збору, яка додана до апеляційної скарги.

Вказані в клопотанні доводи апелянта не можуть бути враховані апеляційним судом за таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 21.11.2024 року відповідач направив апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року зазначена апеляційна скарга була залишена без руху у зв`язку з несплатою судового збору та апелянту був наданий строк для усунення виявлених в ній недоліків - десять календарних днів з дня отримання ухвали суду. Крім того, в ухвалі апеляційний суд зазначив про невідповідність апеляційної скарги вимогам статей 43, 356 ЦПК України, оскільки апелянт не вказав відомості про відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києвата не долучив докази надсилання відповідачу копій апеляційної скарги разом з доданими матеріалами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційна скарга визнана неподаною та повернута відповідачу у зв`язку з невиконанням ним вимог ухвали апеляційного суду від 23 січня 2025 року у встановлений судом строк, а саме до 03.02.2025 року. Після отримання ухвали апеляційного суду про повернення скарги, відповідач одразу направив повторно апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року.

Відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що сам факт подачі апелянтом нової апеляційної скарги одразу після отримання ухвали про повернення попередньої апеляційної скарги у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення такої скарги без руху, не поновлює автоматично учаснику справи строк на апеляційне оскарження.

При вирішенні даного питання суд має досліджувати поважність причин не подання скарги в період встановленого законом строку на апеляційне оскарження з часу проголошення судового рішення (виготовлення повного тексту).

В даному випадку поважність пропуску такого строку апелянт обґрунтував відсутністю в нього до 03.03.2025 року доказу сплати судового збору.

В той же час, відповідно до положень статей 12 і 81 ЦПК України, кожну обставину, яку сторона у справі вважає за необхідне, щоб була прийнята судом до уваги, має бути доведена стороною за допомогою відповідних засобів доказування.

Надана відповідачем платіжна інструкція про сплату судового збору в даній справі датована 28.11.2024 року. Однак, жодного доказу про фактичне отримання такого документу апелянтом лише 03.03.2025 року, а також доказу неможливості його отримати до зазначеної ним дати, до апеляційної скарги не долучено.

За таких умов, посилання апелянта залишилися недоведеними і відтак не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином апеляційний суд позбавлений можливості визнати наведені апелянтом причини пропуску строку поважними та поновити його.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року в справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зроблено висновок про те, що: «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди зобов`язанні вказувати підстави, на які вони посилаються як на підставу поновлення строку.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Зважаючи на викладене, клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає до задоволення, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням апелянту терміну для надання доказів на підтвердження підстав для поновлення цього строку або подати заяву із зазначенням інших, ніж ті, що вже були розглянуті апеляційним судом, підстав для поновлення строку.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху також з інших підстав:

Відповідно до частини 7 статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі апеляційної скарги та документів, що до неї додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

У відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, у разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Пунктом 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України визначено, що в апеляційній скарзі має бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Проте, направлена апеляційна скарга та додані до неї матеріали відповідачем, не містять відомостей про відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Печерському районні м. Києва та доказів на підтвердження надсилання цьому відповідачу копій матеріалів апеляційної скарги.

У відповідності до положень ч. 3 та ч. 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення встановлених законом строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку, або вказати інші, відмінні від вже оцінених та відхилених судом, підстави для поновлення строку.

Відповідно до положень ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 ЦПК України, застосовуються положення ст. 185 ЦПК України, яка передбачає залишення заяви/скарги без руху з наданням строку для усунення виявлених судом недоліків. Якщо у визначений судом строк недоліки заяви/скарги будуть виправлені, заява/скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник/апелянт не усуне недоліки заяви/скарги у строк, встановлений судом, заява/скарга вважається неподаною і повертається такій особі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Печерському районному відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року залишити без руху, надавши строк для усунення виявлених в ній недоліків протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку, якщо протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду не буде подано заяву із зазначенням інших, ніж ті, що вже були розглянуті апеляційним судом, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження або вказані в ній підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку неусунення у встановлений термін решти виявлених судом недоліків, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та такою, що підлягає поверненню.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.О. Журба