Справа №339/481/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сметанюка В.Б.,

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: на 31/100 частину земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :03:002:0070, цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинити право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку, а решту земельної ділянки визнати за ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є дочкою ОСОБА_3 , якій на праві власності належала 31/100 частка домоволодіння по АДРЕСА_1 та на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га за тією ж адресою, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_3 померла. Вказує, що вона, позивачка, як єдиний спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою. Приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Ільків М.М. 06.11.2024 року видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 31/100 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 . Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2024 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тією ж адресою, оскільки вказана земельна ділянка належить спадкодавиці ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності без визначення часток. Таким чином, оскільки в позасудовому порядку оформити право на спадщину на спадкове майно не має можливості, то змушений звернутися до суду з даним позовом.

Перед судовим засіданням представниця позивачки адвокатка Шиян Л.І. подала заяву, відповідно до якої підтримує заявлені позовні вимоги, просить їх задоволити та справу слухати у їх з позивачкою відсутності. Проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав (а.с. 56-58, 63-65).

Враховуючи згоду позивачки, суд, керуючись вимогами ст. 280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29.09.2018 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 09.09.1994 року, позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16.01.2024 року (а.с. 9).

Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема, 31/100 частка домоволодіння по АДРЕСА_1 та частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд за тією ж адресою.

З метою оформлення своїх прав на спадкове майно після смерті матері, позивачка, як єдина спадкоємиця першої черги звернулась 23.05.2024 року до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Ільків М.М. із заявою про прийняття спадщини за законом, якою була заведена спадкова справа № 11/2024 (а.с. 20).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Ільків М.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 896, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 31/100 частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Вищевказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:002:0070 площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138045858 від 17.09.2018 (а.с. 14).

З відповіді № 1260770 від 03.04.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що іншим співвласником спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0070 є відповідач ОСОБА_2 .

Приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Ільків М.М. своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2024 року відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:002:0070, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачу ОСОБА_2 без визначення часток. У зв`язку з цим, для вирішення питання спадкування вищевказаної земельної ділянки рекомендовано звернутись до суду. Також зазначено, що позивачка прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини та окрім неї, інших спадкоємців першої черги немає (а.с. 12-13).

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За приписами ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 89 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

За нормами ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 та постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 642/3950/17.

А саме, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду та при прийнятті спадщини на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Невизначеність частки у праві спільної сумісної власності позбавляє позивачку можливості належним чином оформити свої спадкові права на частину земельної ділянки, що належала померлій ОСОБА_3 .

Отже, виходячи з системного аналізу положень статей 372, 377, 1225 ЦК України та статей 89, 120 ЗК України, оскільки позивачка ОСОБА_1 є власником 31/100 частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , прийнявши спадщину після смерті матері, зокрема, і у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку під цим будинком, то має право на ту частину земельної ділянки, на якій цей будинок розміщений, а також на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Таким чином, враховуючи вище викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення. Керуючись ст.ст. 2-13, 81, 247, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :03:002:0070, цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 для співвласників ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: на 31/100 частину земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :03:002:0070, цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 69/100 частину земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :03:002:0070, цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя В.Б. Сметанюк