К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2025 року місто Київ

справа № 757/1284/22-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/6318/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Соколова О.М. від 4 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон", про захист прав споживача шляхом стягнення пені у розмір трьох відсотків вартості послуг,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ "Приватбанк", посилаючись на те, що 1 вересня 2011 року між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено договір №SAMDN7742 (вклад "Стандартний" зі щомісячною виплатою), за умовами якого він передав, а банк прийняв грошові кошти в сумі 45 222,43 доларів США на строк 3 місяці до 1 грудня 2011 року з автоматичним продовженням строку, зі сплатою 7 % річних.

Після початку окупації Автономної Республіки Крим, АТ КБ "Приватбанк" припинило роботу своїх відділень на території Автономної Республіки Крим, заблокувало депозитний рахунок та припинило нарахування процентів на нього.

У червні 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про розблокування його депозитного рахунку та видати грошові кошти, що на ньому розміщені, у зв`язку із закінченням строку дії договору, однак кошти повернуті не були.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року у справі № 753/6422/15-ц стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором від 1 вересня 2011 року № SAMDN7742 вклад "Стандарт" зі щомісячною виплатою в розмірі 45 222,43 доларів США, що еквівалентно 974 543 грн. 36 коп., суму заборгованості з виплати процентів за 42 місяці у розмірі 11 079,18 доларів США, що еквівалентно 238 756 грн 32 коп., три проценти річних за період із 15 вересня 2014 року по 13 березня 2015 року в розмірі 17 445 грн 58 коп.

Посилаючись на те, що вказане судове рішення було виконано відповідачем лише 19 лютого 2021 року, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача пеню за кожен день прострочення зобов`язання на підставі частини 5 статі 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за період з 18 лютого 2018 року по 18 лютого 2021 року в сумі 4 478 353 грн 39 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 4 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами припинилися договірні правовідносини за договором банківського вкладу, тому на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів", а відтак пеня відповідно до частини 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" не нараховується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що 4 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з письмовою заявою про повернення вкладу та виплату нарахованих відсотків. Водночас ця заява, у розумінні пункту 7 договору банківського вкладу № SAMDN7742 від 1 вересня 2011 року, не може вважатися повідомленням про розірвання договору.

Набрання рішенням апеляційного суду у справі № 753/6422/15-ц законної сили підтвердило, а не припинило зобов`язання боржника щодо примусового виконання обов`язку зі сплати кредиторові грошового боргу. При цьому зобов`язання виникло саме на підставі договору банківського вкладу від 1 вересня 2011 року, а не зазначеного рішення суду.

Таким чином, скаржник вважає, що договір банківського вкладу залишався чинним до 19 лютого 2021 року, тобто до дня виплати позивачеві всієї суми вкладу разом із відсотками. Відповідно, нарахування пені за період з 18 лютого 2020 року по 18 лютого 2021 року є правомірним на підставі частини 5статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, скаржник зазначає, що договір банківського вкладу від 1 вересня 2011 року не був розірваний у судовому порядку. Відтак постанова Великої Палати Верховного

Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 не може бути застосована до спірних правовідносин у цій справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ "Приватбанк" - Кобзар Ю.Б. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 грудня 2024 року без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

ТОВ "ФК "Фінілон"не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ "Приватбанк" - Штронда А.М. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду без змін.

ТОВ "ФК "Фінілон" в судове засідання не з`явилося про дату, час і місце розгляду справи повідомлене належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 1 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк", яке в подальшому змінило назву на АТ КБ "Приватбанк", було укладено договір № SAMDN7742 (вклад "Стандартний" з щомісячною виплатою), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а банк прийняв грошові кошти в сумі 45 222,43 доларів США на строк 3 місяці до 01 грудня 2011 року з автоматичним продовженням строку, зі сплатою 7 % річних.

4 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" із письмовою заявою про повернення вкладу та виплату нарахованих відсотків, у зв`язку із закінченням строку дії договору (том І а.с. 100).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2016 року у справі № 753/6422/15-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживача шляхом стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року скасовано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2016 року та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживача шляхом стягнення заборгованості за договором банківського вкладу задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму вкладу

за договором № SAMDN7742 вклад "Стандарт" з щомісячною виплатою від 1 вересня 2011 року в сумі 45 222,43 доларів США, що еквівалентно 974 543 грн 36 коп., суму заборгованості з виплати процентів за 42 місяці - 11 079,18 доларів США, що еквівалентно 238 756 грн 32 коп., 3% річних за період з 15 вересня 2014 року по 13 березня 2015 року - 17 445 грн 58 коп. Стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" в дохід держави 3 654 грн судового збору.

19 лютого 2021 року АТ КБ "Приватбанк" виконало рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, що підтверджується довідкою АТ КБ "Приватбанк" від 24 березня 2021 року № PIC6MHST74UJPVHS.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов'язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов'язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Відповідно до частини 5статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох

відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Із положень статті 1058 ЦК України та статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" випливає, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Договір банківського вкладу (депозиту) належить до відплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику, крім суми вкладу, також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України).

Частиною 1 статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, 4 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із письмовою заявою про повернення вкладу та виплату нарахованих відсотків у зв`язку із закінченням строку дії договору. Банк отримав цю заяву 11 вересня 2014 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що подання вкладником заяви про повернення вкладу свідчить про реалізацію ним права на повернення коштів, що, у свою чергу, є підставою для припинення договірних правовідносин між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір банківського вкладу залишався чинним після подання вкладником заяви про повернення коштів, не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 16 червня 2023 року у справі № 757/37163/20-ц зазначено, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", не може застосовуватися після припинення договірних правовідносин.

Таким чином, отримання Банком заяви вкладника 11 вересня 2014 року є юридичним фактом, що свідчить про припинення зобов`язань за договором банківського вкладу. Відтак, відсутні правові підстави для нарахування пені, а доводи апеляційної скарги щодо застосування частини 5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" є необґрунтованими. Після припинення договору до правовідносин сторін підлягають застосуванню норми статті 625 ЦК України.

Посилання скаржника на те, що договір банківського вкладу не був розірваний у судовому порядку, не спростовує факту припинення зобов`язань банку після отримання заяви вкладника. Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа № 321/404/19-ц), від 08 грудня 2021 року (справа № 757/26746/17-ц) та від 03 липня 2023 року (справа № 175/4639/19) неодноразово зазначав, що після припинення договору банківського вкладу Закон України "Про захист прав споживачів" на правовідносини сторін не поширюється.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: