Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/459/25

02 квітня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 18.03.1997 року у виконавчому комітеті Делятинської селищної Ради народних депутатів Надвірнянського району Івано-Франківської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , актовий запис № 16.

За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей, які вже досягли повноліття, однак розірвати шлюб за взаємного згодою подружжя в органах державної реєстрації актів цивільного стану вона не може, оскільки цього не бажає відповідач.

Зазначає, що в перші роки їхнього шлюбу у них були нормальні дружні стосунки, проте в подальшому, зокрема в останні роки їх подружнє життя не складається.

Причиною розпаду сім`ї на думку позивача стало те, що у них з відповідачем як виявилося різні характери та погляди на життя, на сімейні цінності, на ведення господарства, тощо, в результаті чого між ними постійно стали виникати непорозуміння і конфлікти.

Позивач стверджує, що вона старалася зберегти сім`ю і вплинути на відповідача з метою змінити його відношення до себе, знайти консенсус в їх подружніх стосунках, однак з цього нічого не вийшло і їх відносини ще погіршилися. В результаті між ними склалося таке відношення, як нетерпимість один до одного, оскільки вони не можуть знайти спільної мови навіть при вирішенні самих елементарних побутових питань.

Вказує, що впродовж останніх років вони фактично не підтримують подружніх стосунків, хоча проживають в одному будинку, однак в різних приміщеннях. Такі обставини привели до остаточного розпаду нашої сім`ї.

Враховуючи наведене, позивач бажає розірвати шлюб, який став носити формальний характер, оскільки вони перестали цікавитися один одним як дружина і чоловік, втративши взаємні почуття підтримки та поваги.

Стверджує, що на даний час вони з відповідачем стали один одному зовсім чужими, а тому вона вважає неможливим перебування в шлюбі з останнім, який (шлюб) вичерпав себе як такий і майбутнього в нього немає.

Також вважає недоцільним надавати їм термін на примирення, так як воно вже неможливе, що і змусило її прийняти рішення про звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки їх шлюб уже розпався і це відповідає їх інтересам.

В судове засідання позивач та її представник, адвокат Гураш М.В. не прибули, натомість останній подав до суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд даної справи у їх відсутність, зазначивши, що вимоги ОСОБА_1 він підтримує з підстав, наведених в позовній заяві і просить їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не прибув, однак надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій зазначив, що даний позов він визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки дійсно впродовж останніх п`яти років вони з дружиною проживають погано, хоча і в одному будинку проте в окремих кімнатах, не підтримують подружніх стосунків. Підтвердив, що на його переконання примирення між ними неможливе за жодних обставин. Крім того просив суд проводити розгляд справи у його відсутність.

Отже, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 18.03.1997 року у виконавчому комітеті Делятинської селищної Ради народних депутатів Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16 (а.с.6).

За час перебування у шлюбі в сторін по справі народилося двоє дітей, які на даний час вже досягли повноліття.

Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється як тривалий, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер.

Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Однак, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу не підтримують сімейних відносин, не мають наміру підтримувати їх в подальшому, і наміру зберегти сім`ю у них немає, з підстав, викладених у її позовній заяві та заяві відповідача щодо розгляду справи у його відсутність і визнання позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально.

Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Що стосується розподілу судових витрат між сторонами, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З огляду на зазначене, позивач ОСОБА_1 , яка являється особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, звільнена від сплати судового збору у даній справі.

Вказана обставина підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №065372, виданого 25.09.2024 року Івано-Франківським обласним бюро МСЕК, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю II групи загального захворювання на строк до 01.10.2025 року.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, як визначено ч.6 даної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути в дохід держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 18 березня 1997 року у виконавчому комітеті Делятинської селищної Ради народних депутатів Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 в користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Грещук Р.П.