Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2025 Справа №607/24160/24 Провадження №2/607/909/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Парійчук Ю.Д., представника відповідача адвоката Лех М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири,

УСТАНОВИВ:

08.11.2024 позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Парійчук Ю.Д., звернулась в суд із вказаним позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути із відповідача на її користь, у якості відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири 15045 гривень; моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 05 жовтня 2024 року з вини відповідачки відбулося затоплення її квартири, про що складено відповідний Акт за участі Голови правління ОСББ, уповноваженого з водопровідної системи та каналізації будинку та співвласників будинку. Внаслідок затоплення, було залито коридор, ванну кімнату та кухню, частково вітальню, в деяких місцях намокли стіни, відшарувалась фарба на стінах та стелі, замокла підлога, та корпусні меблі у коридорі, відбулося замокання дверей у кухні та ванній кімнаті, а також намокли вхідні броньовані металеві двері, що в майбутньому може призвести до їх корозії, чим завдана матеріальна шкода.

З даного акту вбачається, що комісією підтверджено, що внаслідок незадовільного технічного обслуговування власницею квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в її квартирі стався прорив водопроводу і затоплення квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом нижче. Однак, відповідачкою акт не підписано у зв`язку із її відсутністю.

З огляду на те, що залиття квартири сталося з вини відповідача, яка відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду, позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

30.01.2024 судом зареєстрований відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволені позову, оскільки між завданою шкодою та діянням (точніше, припущенням про діяння) відповідачки відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок. Так, ні у позовній заяві, ні у додатках до неї не встановлено, що саме стало причиною замокання квартири Позивачки (несправні системи, несанкціоноване втручання в роботу водопроводів, спроба замінити якісь елементи системи водопроводу чи каналізації тощо). Посилання на «незадовільне технічне обслуговування власницею квартири АДРЕСА_1 » та на «прорив водопроводу» ніякими доказами не підкріплено, враховуючи той факт, що акт складено через три дні після залиття та те, що квартиру Відповідачки так оглянуто і не було. Жодним чином не підтверджено, які саме дії (бездіяльність) Відповідачки нібито стали причиною затоплення квартири Позивачки. Всі висновки про дії Відповідачки побудовані виключно на припущеннях Позивачки та комісії, яка складала акт.

На думку Відповідачки, не заслуговує на увагу посилання Позивача на те, що факт залиття квартири підтверджується актом про затоплення квартири, оскільки він лише підтверджує та констатує факт затоплення водою житлових приміщень (квартир) та коридорів загального користування за адресою: АДРЕСА_3 .

Сам акт складено 08.10.2024, тоді як затоплення, згідно інформації в акті 05.10.2024, що викликає сумніви в його достовірності.

При цьому, жодних доказів та об`єктивних фактів, що саме дії відповідачки стали підставою для затоплення не наведено. Також, в акті вказано про затоплення квартири АДРЕСА_1 , однак квартиру АДРЕСА_1 комісія не оглядала, про що і зазначає в акті.

Комісією оглянуто лише дві квартири - АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 (незрозуміло, звідки у вказаному будинку квартира з таким номером). Тобто, жодних інших квартир не оглянуто для встановлення реальної причини затоплення. Також жодним чином не виключено можливість, що вода в перекриттях застоялася під час будівництва будинку (2018 рік) та внаслідок природніх причин (вібрації, осідання будинку, амортизація матеріалів тощо) 05.10.2024 проникла крізь отвори в перекритті та спричинила шкоду Позивачці.

В акті не виключено можливість прориву трубопроводів, які належать до водопровідних систем загального користування.

У додатках до акту вказаний відеозапис та світлини, однак таких не вбачається у матеріалах позовної заяви та до позову не додані.

Внаслідок всіх вищезазначених підстав, вважає, що акт №001 від 08.10.2024 не може бути належним та допустимим доказом неправомірних дій Відповідачки та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і шкодою, завданою Позивачці.

Окрім цього, у Відповідача є зауваження до звіту про оцінку майна, зокрема вказав, що на першій сторінці висновку вказано, що обстеження проводилося 09.10.2024, а оцінка виконана станом на 05.10.2024. В той же час, дата огляду в акті огляду, складеному ФОП ОСОБА_3 05.10.2024, що викликає сумніви в достовірності звіту про оцінку.

Також, Позивач вказує, що вона «зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодженням її майна, тривалий час хвилювалась щодо можливого повторного залиття, гостро реагувала на будь-які зайві звуки, зважаючи, що це вже не перше затоплення з вини відповідачки». Однак, Позивачем не підтверджено жодними доказами факту заподіяння їй моральних страждань та втрат немайнового характеру.

Таким чином, розмір зазначеної моральної шкоди, яку просить стягнути Позивач, вважає необґрунтованим, а позовна вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири є недоведеною, а тому не підлягає задоволенню.

За наведених обставин, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідачки у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проживає в квартирі АДРЕСА_5 , яка належить їй на праві власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7).

За фактом залиття квартири ОСОБА_1 08.10.2024 комісією у складі Голови правління ОСББ Боб`юка М.М., уповноваженого з водопровідної системи та каналізації будинку Глодана І.В., складений Акт №001, згідно якого «08» жовтня 2024 року комісією була обстежена квартира АДРЕСА_5 , на предмет встановлення наслідків затоплення водою. Квартира АДРЕСА_6 року забудови, складається з двох кімнат, коридору, санвузла, кухні та лоджії. Аварія трапилась 05 жовтня 2024 року внаслідок незадовільного технічного обслуговування власниками квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться на 6 поверсі системи водопостачання. Факт прориву води та затоплення квартир та загальних коридорів було встановлено власницею квартири АДРЕСА_2 в обід близько 14 год. 40 хв. 05 жовтня 2024 року, затоплення квартири відбулось через міжповерхове перекриття та каналізаційні шахти, що є зафіксовано в фото та відео матеріалах.

05 жовтня 2024 року о 14 год. 51 хв. було прийнято міри для усунення причини затоплення, а саме: перекриття водопроводу вхідного крану у поверховій водомірні на 6 поверсі до квартири АДРЕСА_1 , зібрання води, провітрювання та висушування затоплених приміщень на 5-му поверсі, усунуті причини затоплення. Також, повідомлено власницю квартири АДРЕСА_1 про затоплення.

Внаслідок затоплення водою в квартирі АДРЕСА_2 , було затоплено коридор, ванну кімнату та кухню, частково вітальню та завдана матеріальна шкода - в деяких місцях намокли стіни, відшарувалася фарба на стінах та стелі, замокла підлога, та корпусні меблі у коридорі, відбулося замокання дверей у кухня та ванній кімнаті, а також намокли вхідні броньовані металеві двері що в майбутньому може призвести до їх корозії. В наслідок затоплення власниками квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться поверхом вище вода набралася в пустоти міжповерхового залізобетонного перекриття і поступово проникала в квартиру АДРЕСА_2 , завдаючи шкоди стінам та стелі. На стінах утворювалися пухирі розмірами 5x20, 53х11, 19x11, 66x6, 10x14 см в яких набиралась вода розмочуючи основу під фарбуванням та відклеюючи фарбу від основи стіни. На стелі проявились мокрі плями розмірами 4х1, 8x2, 4x1,5 см.

Також, було затоплено коридори загального користування на 5 та 6 поверхах при вході в квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 .

На 5-му поверсі затоплено шахту з водомірами до квартири АДРЕСА_2 та повністю замочено стіну входу в дану кватиру.

Не виключено, що вода зібралась у перекриттях та шахтах, тому наслідки можуть виявитись через кілька днів чи місяців. Вода (волога), яка потрапила у шахту та залізобетонне перекриття, може призвести до грибка та цвілі стін, стель квартири АДРЕСА_2 .

08 жовтня 2024 року комісією для підтвердження факту затоплення оглянуто квартиру АДРЕСА_4 що знаходиться на 7 поверсі, у цій квартирі протікань не виявлено, та квартиру АДРЕСА_2 , що знаходиться на 5 поверсі у якій є явні сліди затоплення описані вище. Підтверджено, що внаслідок незадовільного технічного обслуговування власницею квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в її квартирі стався прорив водопроводу і затоплення квартири АДРЕСА_2 що знаходиться поверхом нижче.

Фізичної можливості зайти у квартиру АДРЕСА_1 у комісії не було з причин відсутності власниці квартири АДРЕСА_1 , яка в телефонному режимі повідомила, що її немає і вона знаходиться за кордоном. (а.с.9).

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 401750153 від 31.10.2024 відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_9 . (а.с. 8).

Згідно звіту про оцінку майна будівельних матеріалів та робіт, які будуть виконані та використані для поточного ремонту кухні квартири після затоплення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , складеного СОД ФОП ОСОБА_3 , вартість об`єкта оцінки, визначена в рамках порівняльного підходу, складає 15045,00 гривень (а.с. 11-21).

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частина 2 ст. ст. 383 ЦК України визначає, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

У відповідності до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічний висновок зроблено КЦС Верховного Суду у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи №757/31418/15-ц.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 посилається на Акт №001 від 08.10.2024 складеного комісією у складі Голови правління ОСББ Боб`юка М.М., уповноваженого з водопровідної системи та каналізації будинку Глодана І.В., яким визначено, що затоплення квартири АДРЕСА_5 , відбулось внаслідок незадовільного технічного обслуговування квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться на 6 поверсі системи водопостачання, власником якої є ОСОБА_2 .

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за №927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Судом встановлено, що наданий позивачем Акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири АДРЕСА_5 , хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що залиття квартири АДРЕСА_5 , сталося з вини власника квартири АДРЕСА_9 , а саме ОСОБА_2 .

Одночасно слід зазначити, що правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Посилання сторони відповідача на те, що акт про залиття складений з порушенням, так як він складений 08.10.2024, щодо подій які мали місце 05.10.2024, при цьому жодних доказів та об`єктивних фактів, що саме дії відповідачки стали підставою для затоплення не наведено, а тому не може бути прийнятий до уваги не заслуговують на увагу, оскільки вказані дати відповідають хронології подій та жодним чином не спростовують вини відповідачки у завданні шкоди позивачці. Із цих же підстав суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що у Звіті про майнову шкоду зазначено, що обстеження проводилося 09.10.2024, а оцінка виконана станом на 05.10.2024, що викликає сумніви в достовірності звіту про оцінку.

Жодних доказів на противагу тверджень сторони позивача, сторона відповідача не надала, клопотань про проведення експертизи заявлено не було.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що збитки позивачу були завдані внаслідок незадовільного технічного обслуговування системи водопостачання квартири АДРЕСА_9 , її власником.

Доводи про те, що відповідач не була присутня та не підписувала акт не впливає на його правильність, оскільки зворотного стороною відповідача не доведено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15, у якій зазначено, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотного останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої шкоди, суд приймає до уваги Звіт про оцінку майна будівельних матеріалів та робіт, які будуть виконані та використані для поточного ремонту кухні квартири після затоплення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , складеного СОД ФОП ОСОБА_3 , згідно якого вартість об`єкта оцінки, визначена в рамках порівняльного підходу, складає 15045,00 гривень.

Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо даного Звіту, оскільки за весь час розгляду справи стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування оцінки розміру завданої шкоди, з моменту залиття по час розгляду справи відповідач з будь-якими заявами щодо проведення повторних оглядів з метою оспорювання причин залиття або їх наслідків не зверталася, з будь-якими клопотаннями про витребування доказів або призначення експертизи зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири та розміру збитків, представник відповідача до суду не звертався. Свою вину у завданій позивачу шкоді відповідачем не спростовано.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що залиття квартири позивача сталось з квартири відповідача за наявності її вини, а саме недбалому ставленні до сантехнічного обладнання у належній їй квартирі і саме відповідач має відшкодувати завдану позивачу в результаті залиття шкоду.

Таким чином, встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд доходить висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем у загальному розмірі 15045 грн. визначеному на підставі Звіту про оцінку майна будівельних матеріалів та робіт, які будуть виконані та використані для поточного ремонту кухні квартири після затоплення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, Суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується тим, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України, передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ст. 23, ст. 280, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в зв`язку з чим суд виходить з того, що задоволення позовних вимог повинно відповідати як заподіяній моральній шкоді, так і критерію справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом установлено, що внаслідок затоплення квартири позивача, що сталося з вини відповідача, позивач ОСОБА_1 зазнала негативних емоцій, переживань з приводу пошкодження належного їй нерухомого майна, чим також порушено її звичний спосіб життя та виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання часу для вирішення проблем, пов`язаних з усуненням наслідків завданої шкоди.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті дій відповідача, позивачу спричинена моральна шкода, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, згідно вимог ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., та 5800,00 грн. сплачених позивачем за складання звіту про оцінку матеріального збитку завданого власнику квартири.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 383, 386, 1166, 1192 ЦК України, ст. ст. 10, 151 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15045 (П`ятнадцять тисяч сорок п`ять) гривень грошового відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям квартир.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5000 (П`ять тисяч) гривень грошового відшкодування моральної шкоди завданої залиттям квартир.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1211,20 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5800 гривень сплачених позивачем в якості оплати послуг за проведення незалежної оцінки витрат, які понесені внаслідок залиття квартири.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич