РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «Укрдебт Плюс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача інфляціній втрати та три проценти річних в загальному розмірі 146757,16 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 14.06.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №13/014/07-Z, відповідно до умов якого позичальнику надавався кредит у розмірі 22000 доларів США зі сплатою 15% річних строком до 13.06.2022 включно.

Через порушення відповідачем взятих горошкових зобов`язань виникла заборгованість, через що ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся до суду про її стягнення.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08.07.2010 у справі №2-2720/10 позовну заяву ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 13/014/07-Z від 14.06.2007 в розмірі 222245,82 грн. та 1700,00 грн. судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 792,14 грн. витрат понесених в зв`язку з публікацією оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» та «Южная правда».

26.06.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором від 14.06.2007 року №13/014/07-z перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

13.05.2020 за результатами аукціону, між ПАТ «Дельта Банк» та переможцем торгів ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено Договір про відступлення права вимоги № 2245/К. За цим договором ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги боржників, в тому числі за кредитним договором від 14.06.2007 №13/014/07-Z, позичальником по якому є ОСОБА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.02.2021 здійснено заміну сторони виконавчого провадження у справі №2-2720/10 з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс».

Так як зобов`язання відповідача згідно рішення суду є грошовим та стягнуто у національній валюті, відповідно у позивача виникло право на застосування наслідків його порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а саме право вимоги на стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат .

Починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 30.06.2023, а починаючи з 24.02.2022 перебіг строку позовної давності зупинився на строк дії в Україні воєнного стану, який триває по теперішній час, то позивач користуючись своїм правом, передбаченим частиною другою статті 625 ЦК України, за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 здійснив нарахування трьох процентів річних в сумі 33044,60 грн. та інфляційні втрати в сумі 113712,56 грн., що разом складає 146757,16 грн.

Посилаючись на непогашення заборгованості відповідачем, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 20.02.2025 продовжено розгляд справи у зв`язку із повторним направленням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Направлена на останню відому адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що заочним рішенням Перерського районного суду міста Києва від 08.07.2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 13/014/07-Z від 14.06.2007 в розмірі 222245,82 грн. та 1700,00 грн. судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 792,14 грн. витрат понесених в зв`язку з публікацією оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» та «Южная правда».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.07.2016 у справі № 757/2701/16-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача - ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» у справі № 2-2720/10.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.02.2021 здійснено заміну стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс» у справі №2-2720/10 за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 13/014/07-Z від 14.06.2007.

Таким чином, позивач в установленому законом порядку набув право вимоги заборгованості по кредитному договору № 13/014/07-Z від 14.06.2007, позичальником по якому є ОСОБА_1 .

Із доданого до позову кредитного договору № 13/014/07-Z від 14.06.2007 вбачається, що кредит було надано в іноземній валюті в розмірі 22000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування ним в розмірі 15,00 процентів річних та кінцевим строком погашення до 13.06.2022.

Однак через порушення позичальником грошових зобов`язань кредитор - ПАТ «Кредитпромбанк» стягнув заборгованість з відповідача достроково в судовому порядку. Стягнення заборгованості, як вбачається із резолютивної частини рішення від 08.07.2010 здійснено в національній валюті в розмірі 222245,82 грн.

Із позову вбачається, що стягнута рішенням заборгованість відповідачем не погашена, а тому позивач користуючись своїм правом, передбаченим частиною другою статті 265 ЦК України, просить стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитного договору № 13/014/07-Z від 14.06.2007, що підтверджується заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08.07.2010 у справі № 2-2720/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 222245,82 грн.

Отже, судовим рішенням від 08.07.2010 у справі № 2-2720/10 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 222245,82 грн. та його порушення, яке виникло на підставі кредитного договору.

Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Із змісту позову вбачається, що стягнута рішенням заборгованість відповідачем не погашена.

Отже, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду наведеному в постанові від 08.11. 2019 у справі № 127/15672/16-ц.

У постанові Верховного Суду 07.08.2023 у справі № 752/9858/21 (провадження № 61-6097св23) наведено висновок: «що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із наведеного в позові розрахунку вбачається, що його зроблено за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 та розмір грошового стягнення трьох процентів річних із заборгованості встановленої рішенням суду (222245,82 грн.) складає 33044,60 грн., а інфляційні втрати за вказаний період 113712,56 грн.

При цьому доводи позивача, які ґрунтуються на положеннях пунктів 12, 18, 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України щодо продовження та зупинення строку позовної давності, є правильними та відповідають наведеним вимогам закону.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат в розмірі, вказаному позивачем та підтвердженому відповідними розрахунками, які перевірені судом та нічим не спростовані.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в якості судового збору за звернення до суду із цим позовом 2422,40 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позовні вимоги задоволено у розмірі вказаному позивачем на підставі частини першої статті 141 ЦПК України понесені останнім витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. (позов подано через «Електронний суд») підлягають стягненню з відповідача у вказаному розмірі.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» інфляційні втрати та три проценти річних в загальному розмірі 146757,16 грн. (сто сорок шість тисяч 757 гривень 16 коп.) та судовий збір в сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», , місцезнаходження: м. Київ, пр. С.Бандери, 28-А;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 02.04.2025.

Суддя І.В.Коваленко