Справа № 947/6885/24
Провадження 2/522/1013/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

19 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Зелінська К.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління -служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпропетровської міської ради про визначення місця проживання дитини, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини

В С Т А Н О В И В:

Приморським районним судом м. Одеси 27 березня 2024 року отримано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2024 року позовну заяву передано до Приморського районного суду м. Одеси, оскільки Довідкою № 466238 від 27.02.2024 року, одержаною на запит суду з Єдиного державного демографічного реєстру, підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, враховуючи те, що справа передана за територіальною підсудністю, суд відмовив у залученні третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та залучив у якості третьої особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу, яке підтверджено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2023 року, відповідачка односторонньо здійснила зміну місця проживання неповнолітніх дітей без згоди батька. За вимогами ч. 1 ст. 160 та ч. 1 ст. 162 СК України переведення місця проживання дітей, які ще не досягли 10 років, можливе лише за взаємною згодою батьків. В даному випадку дії відповідачки, які проводяться без законної згоди та оформлення належним чином на думку позивача є протиправними і суперечать як нормам сімейного законодавства, так і положенням ст. 29 Цивільного кодексу України, що визначає місце проживання дитини як місце проживання її батьків або опікуна.

Крім того, позивач зазначає, що умови утримання та виховання дітей у нього є значно сприятливішими: він забезпечує належно облаштоване житлове приміщення, розвинену інфраструктуру, співпрацю з навчальними та виховними закладами, а також підтримку інших родичів. З огляду на викладене, позивач просить суд встановити попереднє місце проживання дітей, а саме з позивачем, яке відповідає найкращим інтересам дітей і гарантує дотримання законних прав батька як одного з їхніх вихователів.

10.05.2024 року від ОСОБА_2 до суду надійшов зустрічна позовна заява.

В обґрунтування позову позивач за зустрічним позовом вказує, що з моменту народження дітей, за згодою батьків, місцем їх проживання була квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка належить родині ОСОБА_2 (реєстрація матері проводиться за цією адресою, що підтверджується відповідними довідками від 17.10.2023 року). За даними довідок від 14.01.2019 року і 29.04.2020 року, дитина ОСОБА_3 та дитина ОСОБА_4 зареєстровані саме за цією адресою, що свідчить про належну домовленість щодо місця проживання з народження. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірване, проте судом місце проживання дітей не визначалося, і вони залишилися проживати з матір`ю, що відповідає чинним правовим нормам.

Оскільки діти не досягають десятирічного віку, місцем їх проживання є фактичне місце перебування, тобто з матір`ю - ОСОБА_2 . Догляд та виховання дітей з народження здійснюються ОСОБА_2 , що підтверджується свідками, а умови проживання, зокрема належна оренда житлового приміщення, створені для забезпечення безпечних і стабільних умов для розвитку дітей.

Крім того, під час повномасштабного вторгнення 26.02.2022 року з міркувань безпеки ОСОБА_2 разом із дітьми тимчасово виїхала за кордон, однак була змушена повернутися через хворобу свого батька. За цей період, а також після повернення, ОСОБА_1 не надавав допомоги дітям, фінансово не підтримував їх, що підтверджується перепискою, а також примусовим стягненням аліментів, що спростовує його твердження про активну участь у забезпеченні сімейного добробуту. Таким чином, не лише фактично, а й за результатами судових постанов, дітей з народження зареєстровано за місцем проживання їх матері, що є оптимальним варіантом з точки зору забезпечення їхніх прав та інтересів, враховуючи умови догляду, виховання, освіти й медичного обслуговування.

Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом наполягає на збереженні статусу місця проживання дітей за адресою, де вони фактично перебувають з матір`ю, оскільки саме там забезпечуються всі необхідні умови відповідно до найкращих інтересів дітей.

03.06.2024 року від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої просили суд зміст пункту 3 та пункту 4 прохальної частини зустрічного позову по справі №947/6885/24 замінити та читати наступним: 3. Визначити місце проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 з їх матір`ю ОСОБА_2 за адресом: АДРЕСА_2 ; 4. Залучити до справи Управління - служба у справах дітей Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради, проспект Сергія Нігояна, 77, м. Дніпро, 49064 - для надання висновку по справі.

03.06.2024 року від відповідача за зустрічним позовом до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву.

Також за клопотанням сторони вирішено виключити третю особу: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Ухвалою суду від 25.06.2024 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Також під час судового засідання вирішено прийняти до розгляду уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та залучити у якості третьої особи Управління -службу у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпропетровської міської ради.

20.11.2024 року Управління -службу у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпропетровської міської ради надали до суду Висновок від 20.11.2024 № 3/9-184.

Під час судового засідання призначеного 28.01.2025 року у судовому засіданні було допитано наступних свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

У судове засідання призначене на 13.03.2025 року з`явились представник позивача ОСОБА_11 , представник відповідача ОСОБА_12 , та відповідач ОСОБА_2 .

Заслухавши думки сторін з посиланням на матеріали справи суд оголосив перерву на дату проголошення вступної та резолютивної частини рішення на 19.03.2025 року.

У судове засідання призначене на 19.03.2025 року сторони не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін суд прийшов да наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Судом встановлено, що місцем реєстрації матері, ОСОБА_2 , є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті відповідачки. 14.01.2019 року місце проживання ОСОБА_5 було зареєстровано за цією адресою (довідка №Д1-208049-ф/л від 17.10.2023 року), а 29.04.2020 року - місце проживання ОСОБА_6 (довідка №Д1-208055-ф/л від 17.10.2023 року).

За рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2023 року по справі №522/467/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірване, при цьому місце проживання дітей судом не визначалося, і вони залишились проживати з матері.

Після початку повномасштабного вторгнення 26.02.2022 року з метою забезпечення безпеки дітей ОСОБА_2 тимчасово виїжджала за кордон, де з дітьми перебувала до 01.06.2022 року (це підтверджується відмітками у паспорті для виїзду за кордон).

Станом на дату розгляду справи фактично встановлено, що ОСОБА_2 з дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди від 26.02.2024 року та актом обстеження житлово-побутових умов від 27.03.2024 року.

У зазначеному приміщенні створено умови для проживання дітей, а також підтверджено, що діти відвідують денний робочий центр «Жемчужинка» та проходять заняття з розвитку мовлення згідно з відповідними документами. Для надання первинної медичної допомоги дітям з матері укладено декларації з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 22.01.2024 року.

Додатково підтверджено, що ОСОБА_2 не перебуває на психіатричному та аркологічному обліку і не вживає спиртні напої та наркотичні речовини (довідки від 17.10.2023 року), а також працює у службі таксі з наявністю самостійного доходу, що засвідчується даними застосунку служби таксі BOLT.

Щодо фінансової підтримки дітей, встановлено, що з боку ОСОБА_1 здійснюється примусове стягнення аліментів, що підтверджується судовим наказом №522/5962/23 від 29.03.2023 року та виконавчим провадженням ВП НОМЕР_1..

Висновком органу опіки та піклування 20.11.2024 року № 3/9-184 вирішено вважати доцільним в інтересах дитини визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 зазначено, що тлумачення частини першоїстатті 161 СК Українисвідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово акцентував, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Позивач не надав переконливих доказів того, що одностороння зміна місця проживання дітей в умовах війни, здійснена відповідачкою, суперечить інтересам дітей.

Твердження первинного позивача про сприятливіші умови утримання та виховання дітей, які він може забезпечити, не знайшли належного підтвердження в матеріалах справи.

Не було доведено, що зміна місця проживання негативно вплинула на розвиток дітей чи позбавила їх стабільного та безпечного середовища.

З огляду на викладене, встановивши всі обставини справи у їх сукупності, врахувавши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, виходячи з якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитей разом із матір`ю.

Керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління -служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпропетровської міської ради про визначення місця проживання дитини- відмовити в повному обсязі.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - задовольнити в повному обсязі.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 з їх матір`ю ОСОБА_2 за адресом: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 31.03.2025 року.

Суддя А.В. Науменко

19.03.25