Справа № 137/1671/24
Провадження № 22-ц/801/768/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 рокуСправа № 137/1671/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 137/1671/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2025, ухвалене у складі судді Гопкіна П. В. в приміщенні суду в м. Літин,

в с т а н о в и в :

18.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося у суд з позовом (вх № 5023) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» суму заборгованості в розмірі 61639,41 грн за договором позики № 3442079; стягнути судові витрати суми сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 2422,40 грн /а. с. 1, 7/.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 2.11.2021 між ТОВ «Маніфою» та відповідачкою укладено договір позики № 3442079, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала позику у розмірі 10900,00 грн.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим має заборгованість у загальному розмірі 61639,41 грн., що складається із : 10900,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу; 50739,41 грн заборгованості за відсотками.

2.11.2022 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № №02-11/2022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, у тому числі і відповідачки ОСОБА_1 за вищевказаним договором позики.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2025 позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором позики № 3442079 від 2.11.2021, що складається із заборгованості за основною сумою боргу 10900,00 грн, заборгованості за відсотками 50739,41 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 2422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за відсотками, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх. № 2031 від 21.02.2025), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати або змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по процентам та визначити розмір заборгованості за процентами в розмірі 22775,55 грн; розподілити судові витрати в розмірі 3634 /а. с. 113/.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем розраховано заборгованість відповідача по процентам після спливу визначного договором строку позики; розмір заборгованості по процентам становить 22775,55 грн (розрахунок здійснений відповідачем 3253,65 (проценти за договором позики) + 6507,30 (проценти нараховані за додатковими угодами до договору позики) х 3 (кількість укладених додаткових угод); сума нарахованих процентів не відповідає принципам розумності та справедливості, оскільки значно перевищує загальну вартість кредиту, зазначені в договорі та додаткових угодах до нього.

Щодо забезпечення правом на подання відзиву.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.02.2025 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2025. Надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України.

Копію ухвали суду від 26.02.2025 доставлено ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» через «Електронний суд» 27.02.2025 /а. с. 120 зворотна сторона/.

5.03.2025 на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли додаткові пояснення/відзив (вх № 2476) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», в яких посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2025 у справі з ціною позову 61639,41 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн)

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10900,00 грн в апеляційній скарзі не оскаржується та апеляційним судом не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

На аркуші справи 11, 12 зворотна сторона знаходиться анкета клієнта - фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС) та паспорт позики.

2.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» укладено договір позики № 3442079. Умовами договору передбачено, що сума позики становить 10900 грн (пп.2.3.3); строк позики до 2.12.2021 (30 днів) (пп.2.3.4); розмір процентів за користування позикою середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п.п.2.4.3). Договір було підписано 2.11.2021 одноразовим ідентифікатором «h79061» із використанням номеру телефону НОМЕР_1 /а. с. 13-14/.

На аркуші справи 15 знаходиться додаток № 1 до договору позики № 3442079 від 2.11.2021 розрахунок за договором позики та графік нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, визначного договором.

На аркуші справи 16 знаходиться додаток № 2 до договору позики № 3442079 від 2.11.2021 додаткова угод № 1 від 2.12.2021 відповідно до якої сторони погодились продовжити строк позики на 30 днів, до 1.01.2022. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 %. Погоджено графік нарахування процентів.

На аркуші справи 17 знаходиться додаток № 3 до договору позики № 3442079 від 2.11.2021 додаткова угод № 2 від 2.01.2022 відповідно до якої сторони погодились продовжити строк позики на 30 днів, до 2.02.2022. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 %. Погоджено графік нарахування процентів.

На аркуші справи 18 знаходиться додаток № 4 до договору позики № 3442079 від 2.11.2021 додаткова угод № 3 від 5.02.2022 відповідно до якої сторони погодились продовжити строк позики на 30 днів, до 7.03.2022. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1,99000 %. Погоджено графік нарахування процентів.

Відповідно до листа ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 2.11.2021 на суму 10900 грн перераховано кошти на картку НОМЕР_2 , код авторизації 260998, номер транзакції в системі WayForPay - 8cdc1ad1-d0d2-46c4-bcaa-3b2fc1cb8baf /а. с. 19 зворотна сторона/.

На аркуші справи 20 знаходиться довідка про ідентифікацію ОСОБА_1 .

На аркуші справи 20 зворотна сторона - 21 знаходиться розрахунок заборгованості за договором позики.

Згідно відповіді отриманої на виконання ухвали про витребування доказів від 29.01.2025 вбачається, що на ім`я « ОСОБА_1 » в АТ КБ «Приватбанк» було емітовано карту № НОМЕР_3 (ІВАN НОМЕР_4 ). На картку № НОМЕР_3 були зараховані грошові кошти в суми 10900,00 UAН від 02.11.2021. Ідентифікаційні дані власника картки № НОМЕР_3 : ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_5 , ІД картка НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_1 .

/а. с. 97/.

2.11.2022 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №02-11/2022, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передала ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняла належні ТОВ «Маніфою» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників

/а. с. 21 зворотна сторона - 24/.

Згідно копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу за № 02-11/2022 від 2.11.2022 зазначається про те, що у ОСОБА_1 станом на перехід права вимоги 2.11.2022 існує загальна заборгованість у сумі 61639,41 грн за договором № 3442079 від 2.11.2021, кількість днів прострочення 240. Заборгованість становить 61639,41 грн, з них 10900 грн сума позики; 50739,41 грн проценти за користування позикою.

/а. с. 24 зворотна сторона/.

На аркуші справи 25 знаходиться копія акта приймання - передачі письмового та електронного реєстру боржників від 2.11.2022 до договору факторингу № 02-11/2022 від 2.11.2022.

На аркуші справи 25 зворотна сторона знаходиться платіжна інструкція від 2.11.2022 про оплату ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», отримувач ТОВ «Маніфою» за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 02-11/2022 від 2.11.2022.

7.10.2024 надіслано позивачем досудову вимогу ОСОБА_1 про погашення заборгованість за договором позики /а. с. 26, 33 зворотна сторона/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Висновок суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 50739,41 грн зроблено за неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено судом першої інстанції, 2.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» укладено договір позики № 3442079. Договір було підписано 02.11.2021 одноразовим ідентифікатором «h79061» із використанням номеру телефону НОМЕР_1 /а. с. 13-14, 20/.

У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. В апеляційній скарзі відповідач не заперечує укладення договору позики та не оспорює рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 10900,00 грн.

В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору позики № 3442079 від 2.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою».

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам в розмірі 50739,41 грн.

Звертаючи у суд з позовом, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підтвердження розміру заборгованості по відсоткам надано з позовом розрахунок заборгованості за договором позики /а. с. 20 зворотна сторона - 21/, а також копію витягу з реєстру боржників до договору факторингу за № 02-11/2022 від 2.11.2022, в якому зазначено у ОСОБА_1 станом на перехід права вимоги 2.11.2022 існує загальна заборгованість у сумі 61639,41 грн, з них 10900 грн сума позики; 50739,41 грн проценти за користування позикою, за договором № 3442079 від 2.11.2021, кількість днів прострочення 240 /а. с. 24 зворотна сторона/.

Водночас, в апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що між сторонами було погоджено за період користування кредитними коштами розмір процентів за період з 2.11.2021 по 2.12.2021 (30 днів) в сумі 3253,65 грн /а. с. 15/; за період з 2.12.2021 по 1.01.2022 (30 днів) в сумі 6507,30 грн /а. с. 16/; за період з 1.01.2022 по 2.02.2022 (30 днів) в сумі 6507,30 грн /а. с. 17/; за період з 2.02.2022 по 7.03.2022 (30 днів) в сумі 6507,30 грн /а. с. 18/.

Отже, загальний розмір заборгованості по відсоткам за період з 2.11.2021 по 7.03.2022 становить 22775,55 грн (3253,65+ 6057,30 + 6507, 30 + 6507,30). Цей розмір заборгованості за відсотками визнається і відповідачем в апеляційній скарзі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики станом на 2.11.2022 /а. с. 20 зворотна сторона - 21/ заборгованість по відсоткам нарахована позивачем після 7.03.2022, тобто після закінчення, визначеного договором позики строку кредитування).

Крім цього, наданий позивачем розрахунок є неналежної якості, нечитабельний, не містить розміру відсоткової ставки по якому здійснено нарахування відповідачу відсотків за договором позики.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу та є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 1 - 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам зміні, зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за договором позики по відсоткам за період з 2.11.2021 по 7.03.2022 в розмірі 22775,55 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, рішення суду слід скасувати в частині розподілу судових витрат відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, враховуючи наступне.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги задоволено частково в розмірі 33675,55 (10900+22775,55), що становить 54,63 % (33675,55 х 100 : 61639,41)

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено судом на 54,63 %, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1323,36 грн (2422,40 х 54,63 %)

Судом апеляційної інстанції задоволено апеляційну скаргу відповідача в повному обсязі, відтак з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3633,60 грн /а. с. 113/.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

Зважаючи на наведене, з позивача слід стягнути на користь відповідача різницю судових витрат в розмірі 2310,24 грн (3633,60 - 1323,36).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 5.02.2025 в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 50739,41 грн змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () заборгованість за договором позики № 3442079 від 2.11.2021 по відсоткам за період з 2.11.2021 по 7.03.2022 (включно) в розмірі 22775 (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 55 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2310 (дві тисячі триста десять) гривень 24 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський