РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. с-ще Тиврів 145/1883/24

2/145/207/2025

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іванця В. Д. ,

за участю секретаря Урсуляк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Тиврів, у загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Федоренко П.П., до Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тиврівської селищної ради Вінницької області, в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 4,83 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (раніше Краснянківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області), яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 053084, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та щодо якої ОСОБА_4 за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач обґрунтовує свій позов такими обставинами.

Позивач є онуком померлої ОСОБА_3 та сином померлої ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну частку (пай), право на яку підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №053084, виданого на її ім`я як члену КСП «Мрія», площею 4,83 умовних кадастрових гектарів, на підставі рішення Тиврівської районної державної адміністрації. Указана земельна ділянка розташована на території Краснянківської сільської ради Вінницького (у минулому Тиврівського) району Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_3 її донька ОСОБА_4 та онук ОСОБА_1 звернулися із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Тиврівської нотаріальної контри, в результаті чого була заведена спадкова справа. ОСОБА_4 за життя не отримала свідоцтво на право на спадщину, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. На момент смерті матері позивач був зареєстрований та проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Також ІНФОРМАЦІЯ_3 помер і батько позивача - ОСОБА_5 . Також до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 входив її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживав разом з матір`ю по АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 не подавав.

Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті баби ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 . Сертифікат на земельну частку (пай) було втрачено, з цих причин про втрату документу подано оголошення до місцевої газети. Матір позивача заповіту не залишала, відтак спадкування відбувається за законом. Коли позивач звернувся до нотаріуса, то отримав відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки в нього відсутній оригінал документу, що підтверджує право власності спадкодавиці на земельну ділянку (пай).

Оскільки позивач має на меті отримати свідоцтво про право на спадщину, однак у зв`язку із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії успадкувати земельну частку (пай) у позасудовому порядку не може, відтак звернувся до суду із позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) для відновлення порушеного/невизнаного права.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області 23.01.2025 клопотання представника позивача задоволено, витребувано в Третьої Вінницької державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області 11.02.2025 клопотання представника позивача задоволено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2 , закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Представник позивача ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, надала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити.

Представник відповідача Тиврівської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату і час судового засідання повідомлена в установленому порядку, причин неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду за її відсутності не надходило. У визначений судом строк пояснень щодо позову не надала.

Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.05.1999 (а.с. 10). Після смерті ОСОБА_3 17.11.1999 Тиврівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 215-1999, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 11.08.2020 №61267937 (а.с. 12). У матеріалах спадкової справи наявний заповіт ОСОБА_3 від 13.05.1999, посвідчений секретарем Краснянківської сільської ради, відповідно до якого вона заповіла все своє майно синові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та онуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в рівних долях (а.с. 47). Водночас 17.11.1999 позивач ОСОБА_1 та 19.11.1999 мати позивача ОСОБА_4 відповідно звернулися з заявами до Тиврівської нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 46, 48). ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини не звертався, водночас як з`ясовано судом на момент смерті спадкодавця проживав разом із ним (а.с. 25).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входила земельна частка (пай), на яку був виданий відповідний сертифікат на ім`я ОСОБА_3 як члену КСП «Мрія», площею 4,83 умовних кадастрових гектар, серії ВН № 053084, зареєстрований 24.10.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 131, на підставі рішення Тиврівської РДА № 271-р від 17.09.1996. Оригінал указаного сертифіката не зберігся, з цих причин позивачем було подано оголошення до місцевої газети «Шаргородщина» про втрату відповідного документу (а.с. 15,16).

Згідно з відповіддю на адвокатський запит Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 02.09.2024 № 5243/475-24 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видані Тиврівською районною адміністрацією Вінницької області по КСП «Мрія» Краснянської сільської, виявлено запис про сертифікат серії ВН №053084, який зареєстрований 24.10.1996 за порядковим номером 131 на ОСОБА_3 , яка проживала в с. Краснянка Тиврівського району. Розмір земельної частки (паю) становить 4,83 умовних кадастрових гектар, сертифікат видано на підставі розпорядження Тиврівської РДА № 271-р від 17.09.1996 (а.с. 18-19). Дублікат сертифікату в місцевому архіві та в архівному відділі Вінницької районної військової адміністрації не зберігся (а.с.17). Водночас Вінницька районна військова адміністрація не може видати дублікат сертифіката на земельну частку (пай) серії ВН № 053084, виданого ОСОБА_3 , оскільки відсутні бланки сертифікатів єдиного в Україні зразка, що підтверджується листом заступника начальника Вінницької РВА від 03.09.2024 № 01-48/1354 (а.с. 20).

Окрім того, до матеріалів справи відповідно до клопотання представника позивача, яке було задоволено судом, долучено докази, щодо спадкового майна.

Так, згідно з викопіюванням з плану землекористування на території Краснянківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області земельна ділянка № НОМЕР_2 рахується за померлою ОСОБА_3 , її розмір 6,07 га (а.с. 77 зворот).

Відповідно до Інформації з державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.11.2024 - земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0237, площею 6,0661 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - інформація відсутня, зазначено речове право - право оренди земельної ділянки селянське (фермерське господарство Краснянське) (а.с. 78).

На підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 29.10.2023 сторони: орендодавець Тиврівська селищна рада та орендар СФГ «Краснянське» внесли зміни до договору оренди землі відповідно до якого предметом договору є ряд земельних ділянок, у тому числі з кадастровим номером :01:002:0237, площею 6,0661 га, договір укладено на 7 років з 20.05.2027 до 20.05.2034 або на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємців на вищезгадану земельну ділянку чи набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою (а.с. 75-77).

Суд зазначає, що відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР.

Згідно з п. 2 згаданого Указу Президента України право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Тобто суд установив, що ОСОБА_3 за життя набула право на земельну частку (пай), отримавши сертифікат серії ВН № 053084, що підтверджує це право та який був втрачений. Отже, спірна ділянка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Щодо порядку спадкування спірної земельної частки (паю) суд зазначає таке.

Згідно зі свідоцтвом про народження матері позивача - ОСОБА_8 від 18.11.2003 серії НОМЕР_3 вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с. 12).

16.07.1981 ОСОБА_8 одружилася з ОСОБА_5 , після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 16.07.1981 НОМЕР_4 (а.с. 11).

Згідно зі свідоцтвом про народження від 12.07.1978 серії НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 народився позивач ОСОБА_1 , матір`ю якого зазначена ОСОБА_8 , а батьком - ОСОБА_11 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства від 12.07.1978 серії НОМЕР_6 ОСОБА_5 визнаний батьком позивача - ОСОБА_12 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 (а.с. 13).

Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання Вінницької міської ради ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , її знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку зі смертю (а.с.13).

Позивач ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується його паспортом (а.с. 6-8). За життя ОСОБА_4 заповіту не залишала, після її смерті сформована спадкова справа, що підтверджується інформаційними довідками зі спадкового реєстру від 11.10.2024 №78712721 та №78712601 (а.с. 24).

Коли позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті матері за законом, в тому числі на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 053084, зареєстрованого 24.10.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 131, виданого на підставі розпорядження Тиврівської РДА №271-р від 17.09.1996, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що вказано у постанові нотаріуса (а.с. 22,23).

Водночас судом установлено, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину як після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї баби ОСОБА_3 , шляхом подання заяви до нотаріуса, так і після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї матері ОСОБА_4 .

Крім того, судом установлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її син ОСОБА_6 (а.с. 25-27)

Так, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 та якому вона заповіла половину свого майна, помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується відповіддю Строїнецького старостинського округу Тиврівської селищної ради від 15.10.2024 № 60 на адвокатський запит (а.с. 25-27) та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 від 29.09.2009 (а.с. 111).

Відповідно до матеріалів спадкової справи від 23.04.2009 № 431/09 до майна померлого ОСОБА_6 (а.с. 106-127) з заявою про прийняття спадщини після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 звернулася його донька ОСОБА_2 (а.с. 107).

Згідно зі свідоцтвом про народження від 03.12.1974 № НОМЕР_10 ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася ОСОБА_13 батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_14 (а.с. 112).

Після одруження 10.07.1993 з ОСОБА_15 , ОСОБА_13 присвоєно прізвище ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.07.1993 серії НОМЕР_11 (а.с. 113).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_12 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 123).

14.04.2010 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 126), що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.04.2020 № 23410115 (а.с. 127). Спадщина складається з грошового вкладу з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у відділенні «Вишенька» Вінницької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» на рахунку № НОМЕР_13 , який належить спадкодавцеві, спадкова справа №157/10.

Відповідно до відповіді Строїнецького старостинського округу Тиврівської селищної ради на адвокатський запит ОСОБА_7 від 10.01.2025 № 5 - ОСОБА_6 був одружений та проживав у м. Вінниця, де народилася єдина донька. Шлюб був розірваний, ОСОБА_6 останні роки перед смертю проживав у с. Краснянка, його поховання проводив племінник ОСОБА_17 . Дочка ОСОБА_6 проживає у росії, інших дітей він не мав (а.с. 86 зворот).

Оскільки ОСОБА_3 , баба позивача ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до правовідносин з приводу спадкування її майна слід застосовувати норми ЦК УРСР.

Відповідно до 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Як визначено в ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За загальними приписами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У силу приписів ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991, який діяв на момент відкриття спадщини (далі Закон) право на соціальну пенсію мають усі непрацездатні громадяни на умовах, що визначаються цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону якщо пенсія при повному стажі роботи належала б у мінімальному розмірі, встановленому цим Законом (статті 19, 29 і 44), то пенсія при неповному стажі призначається пропорційно наявному стажу виходячи з мінімального розміру пенсії, але в усіх випадках у розмірі не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних (стаття 94).

Згідно з ч. 1 ст. 94 Закону соціальні пенсії призначаються в таких розмірах: а) 30 процентів мінімального розміру пенсії за віком: особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років і не набули права на трудову пенсію без поважних причин; б) 50 процентів мінімального розміру пенсії за віком: особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років і не набули права на трудову пенсію з поважних причин.

Суд установив, що 13.05.1999, перед смертю ОСОБА_3 , вона залишила заповіт, яким заповіла все своє майно синові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та онуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в рівних долях. До та після смерті ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 разом із нею був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_6 , який від спадщини не відмовився та фактично вступив в управління нею, продовжуючи мешкати в домоволодінні.

Водночас 17.11.1999 позивач ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернувся з заявою до Тиврівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 46).

ІНФОРМАЦІЯ_11 дочка померлої ОСОБА_3 , мати позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , також звернулася до Тиврівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент відкриття спадщини досягла 63 річного віку та, відповідно до діючого на той час законодавства, була непрацездатною та, як наслідок, мала право на обов`язкову частку спадщини (а.с. 48).

Отже, суд дійшов висновку, що після смерті ОСОБА_3 спадщину за заповітом фактично прийняли її син ОСОБА_6 , онук - позивач ОСОБА_1 та за законом - донька ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_4 мала право 1/3 частини земельної частки (паю) - обов`язкова частка, яка відповідно до ст. 535 ЦК УРСР складає не менше двох третин частки, яка належала б їй при спадкоємстві за законом. У свою чергу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 також мали право на 1/3 частини земельної частки (паю) кожен.

Відповідно ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , після його смерті спадщину прийняла донька ОСОБА_2 , яка звернулася до нотаріуса та яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом до складу якої ввійшов лише грошовий вклад.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому до правовідносин з приводу спадкування її майна слід застосовувати такі норми.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1260 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, судом установлено, що позивач ОСОБА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняв спадщину, оскільки постійно був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем на день його смерті, а також упродовж 6 місяців з часу відкриття спадщини звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. До складу спадщини як було з`ясовано судом входить і право на 1/3 частини земельної частки (паю), яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачу в прийнятті спадщини, а саме земельної частки (паю), після смерті матері нотаріусом відмовлено, в зв`язку з неможливістю надання оригіналів документів, що підтверджують право власності спадкодавиці на спірну земельну ділянку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, а саме щодо прийняття ним спадщини після смерті баби ОСОБА_3 та після смерті матері ОСОБА_4 .

Отже, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на 1/3 частини земельної частки (паю) в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_3 та на 1/3 частини земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , тому позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 524, 534, 535, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст. 392, 1216, 1218, 1258, 1260,1268, 1270 ЦК України, ст. 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право на 1/3 частки земельної частки (паю), розмір якої становить 4,83 умовних кадастрових гектар, що розташована на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (раніше Краснянківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області), яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 053084, померлої ІНФОРМАЦІЯ_12 та щодо якої ОСОБА_4 за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом право на 1/3 частки земельної частки (паю), розмір якої становить 4,83 умовних кадастрових гектар, що розташована на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (раніше Краснянківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області), яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 053084, померлої ІНФОРМАЦІЯ_12 .

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Іванець В. Д.