Справа № 455/2645/24
Провадження № 2-о/455/27/2025
УХВАЛА

01 квітня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Борковська Н.М.,

з участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Бігун М.В.,

представників заінтересованої особи Стебко І.Ю., Свястин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

11.11.2024 представник заявника адвокат Писко С.І. звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною заявою, в якій просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року .

В обґрунтування вимог заяви покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Городовичі Старосамбірського району Львівської області народився ОСОБА_2 , про що Старосамбірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 21.03.2024р., актовий запис №47. Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області у справі №2-0-6/11 від 13.04.2011 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було визнано недієздатним та призначено йому опікуна - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначає, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Рідний брат ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 також помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . У зв`язку з тим, що недієздатний ОСОБА_2 потребував опіки, призначений йому рішенням суду опікун, батько та брат померли, інші особи чи родичі, які б виявили бажання здійснювати опіку над ним відсутні, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про призначення опікуна недієздатній особі. Так, рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області у справі №455/1296/24 від 25.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , було призначено опікуном ОСОБА_2 . Рішення суду набрало законної сили 25.07.2024р. ОСОБА_2 від народження і досі постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24.08.1991 рік проживав за вищевказаної адресою. Отже, станом на 1991 рік, а саме на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 року ОСОБА_2 постійно проживав в АДРЕСА_1 . Попередній опікун ОСОБА_2 своєчасно не оформив останньому паспорта громадянина України. Тому, ОСОБА_1 звернувся до Старосамбірського відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області із заявою про отримання паспорта громадянина України недієздатним ОСОБА_2 . Проте, отримав відмову у видачі паспорта, рекомендовано звернутися в суд для отримання відповідного рішення.

Стверджує, що через відсутність паспорта громадянина України у ОСОБА_2 виникає багато проблем з документами. А тому встановлення факту його постійного проживання на території України потрібно для отримання паспорта громадянина України. Отримати паспорт громадянина України в іншому порядку ОСОБА_2 не має змоги. Тому, враховуючи вищенаведене змушений звернутися в суд щодо захисту своїх прав. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч. 1 ст.3 ЗУ «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Тобто, у таких випадках одним з необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2024 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито провадження у справі.

13.03.2025 до суду від представника заявника адвоката Бігун М.В. надійшла заява від 12.03.2025, в якій заявник змінює раніше заявлені вимоги, а саме просить суд:

1. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Городовичі Старосамбірського району Львівської області, на території України за станом на 24 серпня 1991 року та факт його перебування у громадянстві колишнього СРСР за станом на 24 серпня 1991 року.

2. Встановити особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Городовичі Старосамбірського району Львівської області, відповідно до фотозображення, що міститься у Довідці Старостинського округу №3 виконавчого комітету Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області № 130 від 12.03.2025 року, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , для видачі паспорта громадянина України.

В обґрунтування цієї заяви зазначає наступне. Щодо факту постійного проживання заявника на території України та факту його перебування у громадянстві колишнього СРСР за станом на 24 серпня 1991 року у судовому порядку, зазначає таке. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Отже, встановлення факту постійного проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року є самостійною і достатньою підставою для встановлення його належності до громадянства України в силу Закону. Встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону, але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави. На час звернення до суду із заявою, заявник ОСОБА_2 є особою, яка ніколи не отримувала паспорт громадянина України та не є громадянином іншої держави. Відповідно до положень Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України заявник повинен подати вищевказаний пакет документів до підрозділу/органу ДМС України. З положень Закону № 2235-ІІІ та Порядку № 215 вбачається, що належність особи до громадянства України пов`язується не лише з фактом його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, а й з фактом перебування в громадянстві колишнього СРСР за станом на 24 серпня 1991 року. Ці два факти є взаємопов`язаними та нерозривними між собою. Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України та факту перебування особи у громадянстві колишнього СРСР за станом на 1991 рік є необхідними умовами для встановлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону та отримання паспорта громадянина України. Заявник ОСОБА_2 народився на території колишньої УРСР, постійно проживав на території України та перебував у громадянстві колишнього СРСР за станом на 24 серпня 1991 року, проте з незалежних від нього причин не був документований паспортом громадянина колишнього СРСР. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник не може довести факт постійного проживання на території України та факт перебування у громадянстві колишнього СРСР за станом на 24 серпня 1991 року у позасудовий спосіб (лист Старосамбірського відділу Головного управління ДМС України у Львівській області від 04.09.2024 №4637.39-343/4637.1-24), через відсутність документу, який би підтверджував його належність до громадянства колишнього СРСР та належність до громадянства України, останній вимушений звернутися до суду із даною заявою для встановлення таких фактів у судовому порядку. Щодо встановлення особи заявника у судовому порядку, зазначає таке. У своїх письмових поясненнях заінтересована особа зазначає, що «встановлення факту постійного проживання недостатньо для того щоб отримати паспорт громадянина України, оскільки такий факт буде лише підтвердженням належності до громадянства України. Окрім встановлення особи громадянина ОСОБА_2 потрібно також встановити факт перебування заявника у громадянстві колишнього СРСР». Ураховуючи норми законодавства слід дійти висновку, що заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що заявник не може довести факт постійного проживання на території України, факт перебування в громадянстві колишнього СРСР та у разі неможливості встановити особу уповноваженим органом у позасудовий спосіб, тому вимушений звернутися до суду із даною заявою та просить суд її задовольнити в повному обсязі. Просить прийняти дану заяву до розгляду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Бігун М.В. підтримали заяву про зміну вимог від 12.03.2025.

Представники заінтересованої особи - Стебко І.Ю., Свястин М.М. щодо прийняття до розгляду заяви про зміну вимог покладаються на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч.4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.8 ст.49 ЦПК України заявник та заінтересовані особи у справах окремого провадження мають права та обов`язки сторін, крім випадків, передбачених у розділі IV цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.02.2025.

Судовий розгляд справи розпочався 18.02.2025, в судовому засіданні заслуховувались пояснення сторін, допитувались свідки.

Заява про зміну заявлених вимог від 12.03.2025 подана до суду 13.03.2025, тобто після початку першого судового засідання, в ході дослідження доказів по справі.

Із наведеного вище вбачається, що заявником подано заяву про зміну заявлених вимог після встановленого частиною 3 ст.49 ЦПК України процесуального строку на подачу такої заяви, без обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, а також без клопотання про поновлення такого строку.

Крім того, суд зазначає наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019, справа №924/1473/15).

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

У своїй постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 370/2201/15-ц Верховний Суд звернув увагу на те, що доповнення позовних вимог новими вимогами та новими обставинами по своїй суті є новим позовом.

Отже, Цивільно-процесуальним Кодексом України передбачено право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо не допускається. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов. Саме у зв`язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Тобто, відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України одночасна зміна предмету і підстав позову не допускається.

Проаналізувавши зміст первинної заяви та заяви про зміну вимог від 12.03.2025, суд вважає, що заява про зміну вимог від 12.03.2025 не відповідає вимогам ст.49 ЦПК України, оскільки заявник допустив як зміну предмету своєї заяви, так і одночасно зміну підстав заяви, що є недопустимим, і таку заяву слід розглядати як нову окрему заяву (позов) із іншим предметом та підставами, що виключає можливість розгляду поданої заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у прийнятті до розгляду даної заяви слід відмовити та повернути таку заявнику.

При цьому заявнику слід роз`яснити право на звернення із заявою до суду в загальному порядку шляхом подання окремої заяви.

Керуючись ст.ст.49,258-260, 294 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У прийнятті до розгляду заяви представника заявника адвоката Бігун М.В. про зміну вимог від 12.03.2025, - відмовити та повернути таку заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені удень її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03.04.2025.

Суддя А.В.Кушнір