Дата документу 19.03.2025 Справа № 331/35/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/35/25 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/606/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - адвоката Зайцевої Олени Петрівни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

В обґрунтування заяви зазначали, що ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Шлюб заявників зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області 18 червня 2015 року, про що було складно відповідний актовий запис № 58.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13 годині 30 хвилин у м. Ялта АР Крим у заявників народилася дитина - син ОСОБА_3 , про що видано медичне свідоцтво про народження серії № 16 № 00887614 російського зразка, виписний епікриз № НОМЕР_1 .

Зазначають, що отримати свідоцтво про народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасовій окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження.

Встановлення факту народження необхідно для отримання свідоцтва про народження та в подальшому оформлення закордонного паспорту на дитину.

На підставі викладеного, заявники просили суд встановити факт народження громадянина України, чоловічої статі - ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ялта, АР Крим, Україна. Мати - ОСОБА_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , орган що видав № 1469; батько - ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 , орган що видав № 1469.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України задоволено.

Встановлено факт народження громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження - м. Ялта, АР Крим, Україна.

Зазначено в актовому записі про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Ялта, АР Крим, Україна, матір`ю - громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; батьком - громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - адвокат Зайцева О.П. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було позбавлено представника Відділу ДРАЦС процесуального права надати пояснення чи заперечення на заяву подружжя ОСОБА_4 .

Вважає, що суд дійшов необґрунтованого та безпідставного висновку щодо достатності доказів в матеріалах справи, підтверджуючих народження ІНФОРМАЦІЯ_5 заявницею дитини чоловічої статті у м. Ялта Автономної Республіки Крим. Справу розглянуто лише на підставі відсканованих копій документів, без огляду оригіналів:

- довідки про народження № Р-04587, виданої 21.09.2024р. Ялтинським міським відділом ЗАГС Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції РК;

- виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 3289, виданого 20.09.2024р. Державною бюджетною установою охорони здоров`я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок»;

- медичного свідоцтва про народження серії 16 № 00887614, виданого 15.09.2024р. Державною бюджетною установою охорони здоров`я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок».

Одночасно, при досліджені доказів із врахуванням обставин викладених у заяві, судом першої інстанції не взято до уваги, що заявниками до заяви додано довідки про реєстрацію місця проживання, в яких місце реєстрації проживання заявників вказано: смт. Велика Новосілка, Великоновосілківський р-н Донецької обл. В свою чергу, заявники у заяві не зазначають та не надають будь-яких доказів в підтвердження того, що проживають/проживали у будь-якому населеному пункті Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Окрім вказаного, у виписному епікризі, наданому заявниками, зазначено вік матері - 24 роки, тоді коли заявниці станом на 20.09.2024 р. (дата видачі епікризу) виповнилося 27 років (дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Звертає увагу, що у довідці про народження № Р-04587, яка видана 21.09.2024р., зазначено (дослівно мовою тексту): «Запись акта о рождении № 5 от 21 сентября 2024 г.», а тому заявниця зобов`язана була надати суду першої інстанції свідоцтво про народження дитини, видане на підставі вказаного актового запису про народження.

Зауважує, що сам по собі факт перебування заінтересованих осіб на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і встановлення законом особливого порядку розгляду заяв про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не є безумовною підставою для встановлення такого факту, та не звільняє заявника від надання суду належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Так, суд першої інстанції не зобов`язував заявницю надати оригінали документів, копії яких додано до заяви.

Звертає увагу, що місцеві суди загальної юрисдикції у межах розгляду заяв в порядку ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження, не є органом, уповноваженим надавати оцінку документам на предмет їхнього підроблення. Факт підроблення документів може бути встановлено виключно у межах кримінального судочинства.

Зазначає, що вона проживала в Донецькій області, Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, проте залишила дане місце проживання як територію зони активних бойових дій. Заявниця на останніх місяцях вагітності у вересні 2024 року відвідувала родичів, які проживають у м. Ялта. Після пологів подружжя ОСОБА_4 залишило хлопчика, що народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , у м. Ялті, розташованому на тимчасово окупованій території України, та повернулось без дитини на підконтрольну Україні територію для того щоб якомога швидше оформити саме на підконтрольній Україні території документи, що підтверджують факт народження хлопчика та будуть дійсним на території України, на підставі яких можна було б оформити закордонний паспорт громадянина України та вивезти хлопчика з Автономної Республіки Крим.

Ялтинський міський відділ ЗАГС АРК станом на 21.09.2024 року не мав відповідних бланків щоб видати свідоцтво про народження дитини, тому було зроблено лише актовий запис.

На момент розгляду даної справи в суді хлопчик все ще перебуває в м. Ялта, так як не має можливості виїхати з Автономної Республіки Крим, оскільки не має закордонного паспорту, необхідність оформлення якого обумовила звернення заявниці до суду з відповідною заявою.

Вказує, що у виписному епікризі із медичної картки стаціонарного хворого №3289, виданого 20.09.2024 року, допущено помилку щодо віку заявниці, зазначено вік матері - 24 роки, тоді коли ОСОБА_5 станом на 20.09.2024р. (дата видачі епікризу) виповнилося дійсно 27 років (дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_6 ). Дані до медичної картки стаціонарного хворого вносились лікарем зі слів ОСОБА_1 . Під час госпіталізації до Державної бюджетної установи охорони здоров`я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок» заявницею було повідомлено, що це її четверта вагітність і вона вже має трьох хлопчиків, проте у дитини, народженої ІНФОРМАЦІЯ_7 м. Ялті відсутнє свідоцтво про народження, і документи щодо неї будуть оформлюватись на підконтрольній Україні території, можливо, саме тому лікарем було внесено до медичної карти ОСОБА_1 помилкову інформацію щодо третьої вагітності та третіх родів.

Станом на 20.09.2024р. (дата видачі епікризу) ще не існувало рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 24.12.2024р. по справі № 203/7154/24 за заявою ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_7 дитини на тимчасово окупованій території України.

Зазначає, що на момент розгляду судом даної справи у подружжя ОСОБА_4 четверо дітей, з урахуванням хлопчика, народженого ІНФОРМАЦІЯ_8 , а не п`ятеро.

До того ж, зауважує, що допущені лікарем помилки при внесенні інформації до медичної картки стаціонарного хворого, на підставі якої було потім виписано епікриз та медичне свідоцтво, не спростовують факт народження хлопчика ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження факту народження дитини заявниками надано копію виписного епікризу №3289, виданого органом окупаційної влади з назвою «ГБУЗ РК «Ялтинский РД», копію медичного свідоцтва про народження, серії 16 №00887614, копію довідки про народження №Р-04587, виданої органом окупаційної влади з назвою «Ялтинский городской отдел записи актов гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции РК». Таким чином, оскільки законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини шляхом звернення до суду і заявниками доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту народження дитини знайшла своє підтвердження та підлягає задоволенню.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 виданого 29.11.2019 органом 1469, він є громадянином України (а.с. 6).

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 , виданого 18.01.2022 органом 1469, вона є громадянкою України (а.с 7, 8).

Відповідно до копії довідки від 18.02.2020 року № 07-07/514 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7 зворот).

Відповідно до копії довідки від 30.12.2021 року № 07-07/2678 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 18.06.2015 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8 зворот).

Згідно копії виписного епікризу № 3289 від 20.09.2024 року з медичної карти стаціонарного хворого Державної бюджетної установи охорони здоров`я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок» ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_6 , народила дитину чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9 зворот-10).

Відповідно до копії медичного свідоцтва про народження серія 16 № 00887614 від 15 вересня 2024 року Державної бюджетної установи охорони здоров`я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок», ОСОБА_1 , дата народження матері ІНФОРМАЦІЯ_6 , національність Українка, сімейний стан матері: перебуває в шлюбі, дата пологів ІНФОРМАЦІЯ_13 року, місце пологів Республіки Крим м. Ялта, вул. Григорьєва, буд. 38, в стаціонарі, стать дитини - хлопчик , який по рахунку народився у матері - ІІІ (а.с. 10 зворот).

З копії довідки про народження №Р-04587 Ялтинського міського відділу ЗАЦС вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Російська Федерація, Респуліка Крим, м. Ялта, батьки: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , запис акта про народження №5 від 21.09.2024 року, склав: Ялтинський міський відділ ЗАЦС, Республіка Крим, Російська Федерація (а.с. 11).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7 від 18.02.2025, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , його батьками є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 99-100).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7 від 18.02.2025, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , його батьками є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 101-102).

Крім того, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року (справа № 204/12082/24, провадження № 2-о/204/275/24) заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України задоволено.

Встановити юридичний факт народження дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_11 у м. Ялта Автономної Республіки Крим, матір`ю якої є ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_2 .

Також, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року (справа № 203/7154/24, провадження № 2-о/0203/200/2024) було задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України .

Встановлено факт народження ІНФОРМАЦІЯ_12 у м. Ялта Автономна Республіка Крим Україна, дитини - хлопчика ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000111, дата реєстрації провадження: 01.02.2025 12:40:35, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 3 ст. 358 КК України; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 01.02.2025 року о 12:20 до ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що невстановлені особи за попередньою змовою, підробили документи про факт народження дитини та надають його до державної установи. ЄО-1850 (а.с. 56).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Також і в частині першій статті 13 зазначеного Кодексу визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А частина третя цієї ж статті прямо декларує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 12) розкриття професійної таємниці на ринках капіталу та організованих товарних ринках.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України, якою запроваджено спрощений порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

У частині другій статті 4 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частинами першою-третьою статті 9 цього Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

У частинах третій, четвертій статті 49 Цивільного кодексу України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI) державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.

Підставою для здійснення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (частина четверта статті 13 Закону № 2398-VI).

У абзаці сто двадцять шостому пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила № 52/5), зазначено, що державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил.

Згідно з підпунктом «в» пункту 12 глави 1 розділу III Правил № 52/5 у разі встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України підставою для внесення відомостей про батьків дитини є відповідне рішення суду, яким встановлені такі дані.

Наведені положення Закону № 1207-VII дають підстави для висновку про те, що документи, видані на тимчасово окупованій території України незаконними органами та їх посадовими чи службовими особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, за винятком документів, що підтверджують, зокрема факт народження.

Водночас Закон № 2398-VI та Правила № 52/5 не містять спеціальної норми права щодо порядку державної реєстрації народження на тимчасово окупованій території України відповідними органами державної реєстрації актів цивільного стану без рішення суду про встановлення такого факту, що унеможливлює встановлення факту народження та здійснення державної реєстрації народження в позасудовому порядку.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Зазначений висновок враховував також ЄСПЛ у справах «Лоізіду проти Туречини» (Loizidou v. Turkey, рішення від 18 грудня 1996 року), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року), «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року).

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження дитини, з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

При наданні оцінки, зокрема, свідоцтву про народження дитини, довідці медичного характеру як доказам потрібно враховувати, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території зафіксувала факт народження дитини.

Правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку статті 317 ЦПК України, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану. Саме рішення суду про встановлення такого факту є підставою для державної реєстрації народження та для внесення відомостей про батьків дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду (див. висновок Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 759/7001/22).

Подібні висновки щодо застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі № 169/410/23, від 24 квітня 2024 року в справі № 761/13911/23, від 26 червня 2024 року в справі № 759/17678/22.

Суд в межах розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України має надати оцінку поданим заявниками доказам, оскільки рішення суду в такій категорії справ повинно ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх доказів у сукупності, зокрема з урахуванням документів, виданих так званими органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Водночас рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (постанова Верхового Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 759/7001/22 (провадження № 61-9254св22)).

Згідно зі статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів в межах розгляду заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, надаючи оцінку поданим заявниками доказам, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Так, як зазначалося вище, сам по собі факт перебування заінтересованих осіб на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і встановлення законом особливого порядку розгляду заяв про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не є безумовною підставою для встановлення такого факту та не звільняє заявників від надання суду належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Так, надані заявниками докази містять суперечливі відомості. У виписному епікризі № 3289 від 20.09.2024 року з медичної карти стаціонарного хворого Державної бюджетної установи охорони здоров`я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок», зазначено вік матері - 24 роки, тоді коли заявниці станом на дату видачі епікризу (20.09.2024р.) виповнилося 27 років (дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_6 ); у п. 6 виписного епікризу № 3289 від 20.09.2024 року вказано (мовою документу): «Пациентка, 24 лет, беременная ІІІ, роды ІІІ; у п. 9 медичного свідоцтва про народження серії 16 № 00887614, виданого 15.09.2024р., зазначено яка за рахунком народилася дитина - ІІІ. Разом із тим, вказані відомості суперечать даним, що містяться у вищевказаних повних витягах з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та рішеннях судів щодо кількості дітей у заявників.

Крім іншого, у довідці про народження № Р-04587, яка видана 21.09.2024р., зазначено (мовою документу): «Запись акта о рождении № 5 от 21 сентября 2024 г.», проте, заявниками ані суду першої інстанції, ані апеляційної інстанції свідоцтво про народження дитини, видане на підставі вказаного актового запису про народження, не надано.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що Ялтинський міський відділ ЗАГС АРК станом на 21.09.2024 року не мав відповідних бланків щоб видати свідоцтво про народження дитини, тому було зроблено лише актовий запис; що на момент розгляду даної справи в суді хлопчик все ще перебуває в м. Ялта, так як не має можливості виїхати з Автономної Республіки Крим; що у виписному епікризі із медичної картки стаціонарного хворого № 3289 виданого 20.09.2024 року допущено помилку щодо віку заявниці, зазначено вік матері - 24 роки, тоді коли ОСОБА_5 станом на 20.09.2024 р. (дата видачі епікризу) виповнилося дійсно 27 років; що під час госпіталізації до Державної бюджетної установи охорони здоров`я Республіки Крим «Ялтинський пологовий будинок» заявницею було повідомлено, що це її четверта вагітність і вона вже має трьох хлопчиків, проте у дитини, народженої ІНФОРМАЦІЯ_7 м. Ялті відсутнє свідоцтво про народження, можливо саме тому лікарем було внесено до медичної карти ОСОБА_1 помилкову інформацію щодо третьої вагітності та третіх родів, - не спростовують суперечності у наданих доказах на підтвердження факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Колегія суддів, надавши оцінку зазначеним вище доказам, наданим заявниками на підтвердження факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, дійшла висновку про те, що заявники не надали належних, допустимих, достовірних та достатніхдоказів на підтвердження факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - адвоката Зайцевої Олени Петрівни задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2025 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко