Провадження № 22-ц/802/403/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення невиплачених коштів, за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, подану представником Наумчик Оксаною Олексіївною, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 . Він є її єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину, заповіту спадкодавець за життя не складала.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 140/1924/23 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 з 08 серпня 2022 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_2 з 08 серпня 2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем було здійснено нарахування ОСОБА_2 недоплаченої пенсії у розмірі 45 575,25 грн, але фактично за її життя пенсія не була виплачена.

30 вересня 2024 року державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з грошової суми, нарахованої на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/1924/23 від 29 березня 2023 року в розмірі 45 575,25 грн.

Позивач також зазначав, що він звертався до відповідача із заявою про виплату недоплаченої пенсії, однак своїм листом від 29 жовтня 2024 року ГУ ПФУ у Волинській області відмовило ОСОБА_1 у виплаті нарахованих коштів у зв`язку з відсутністю фінансування.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача в його користь в порядку спадкування неодержаної за життя спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму додаткової пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 45 575,25 грн, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 690, виданого 30 вересня 2024 року державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2025 року у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в користь ОСОБА_1 в порядку спадкування невиплаченої за життя спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму додаткової пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 45 575,25 грн відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 690 від 30 вересня 2024 року, яке видане державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області Наумчик О. О. подала суду заяву, в якій просила провести судове засідання за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області слід залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2025 року у цій справі залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті недоотриманої пенсії, яка була нарахована та не виплачена його матері ОСОБА_2 за її життя, оскільки позивач успадкував належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мала право на їх виплату на момент своєї смерті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За матеріалами справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі № 140/1924/23 ухвалено визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 з 08 серпня 2022 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_2 з 08 серпня 2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем було здійснено нарахування ОСОБА_2 недоплаченої пенсії у розмірі 45 575,25 грн.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 12). За життя ОСОБА_2 заповіту не складала.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 173/2024, заведеної державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 24-81).

30 вересня 2024 року державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з грошової суми, нарахованої на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/1924/23 від 29 березня 2023 року в розмірі 45 575,25 грн (а. с. 80).

Також судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату зазначених сум, однак своїм листом від 29 жовтня 2024 року ГУ ПФУ у Волинській області відмовило ОСОБА_1 у виплаті нарахованих коштів, покликаючись на відсутність фінансування (а. с. 13, 14).

Оскільки спірні правовідносини виникли щодо стягнення спадкоємцем пенсіонера суми пенсії, яка була нарахована, але на виплачена за життя спадкодавця, вони врегульовані Цивільним кодексом України, а також Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Як передбачено статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як передбачено статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Отже, за положеннями статті 1227 ЦК України та статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю спочатку виплачується членам його сім`ї, які проживали разом зі спадкодавцем або знаходилися на його утримані. Для цього їм необхідно звернутися до органу Пенсійного фонду України протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. У разі, якщо у цей строк ніхто із заявою про виплату пенсії не звернувся, вказані суми входять до складу спадщини.

Судом встановлено, що ніхто з членів сім`ї спадкодавця ОСОБА_2 у строк, передбачений частиною 2 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не звертався до відповідача із заявою про виплату їм недоотриманих сум пенсії, у зв`язку з чим ця сума пенсії увійшла до складу спадщини.

Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернувся до відповідача із заявою про виплату йому нарахованої, але не одержаної його матір`ю ОСОБА_2 пенсії. Однак відповідач відмовив йому у такій виплаті.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача в користь позивача нарахованих коштів в порядку спадкування, оскільки, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця, який отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, яке в розумінні статті 66 Закону України «Про нотаріат» є правовстановлюючим документом, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що відсутність належного фінансування з боку держави не є підставою для відмови у захисті порушених спадкових прав позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача в користь позивача нарахованої та невиплаченої його матері ОСОБА_2 пенсії у розмірі 47 575,25 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, подану представником Наумчик Оксаною Олексіївною, залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді