Провадження № 2-н/209/2322/25
У Х В А Л А

03 квітня 2025 року м. Камянське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Левицька Н.В. розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2025 до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за підсудністю надійшла справа № 208/14672/24 за заявою Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з ОСОБА_1 .

Матеріалами справи встановлюється, що Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» звернулося до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг ЖКГ за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.02.2025 заяву Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з ОСОБА_1 передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Ухвала мотивована тим, що за приписами ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексам. Зареєстрованим місцем проживання боржника є: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, відтак на підставі ч. 8 ст. 165 ЦПК України заяву про видачу судового наказу слід передати за підсудністю.

Проте, зазначена заява не може бути прийнята до розгляду Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з огляду на таке.

Так, зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що послуги Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» з теплопостачання надаються боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим кодексом.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в ч.1 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. При цьому виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17 зазначається про те, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині першій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладено щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності.

Тому, заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги на думку суду повинні подаватися за місцем знаходження майна, щодо якого такі послуги надаються.

Відповідно до ч.8 ст.165 ЦПК України, якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

З зазначеного вбачається, що заява про видачу судового наказу може бути передана за підсудністю виключно за умови, що боржник за цією заявою є фізична особа-підприємець або юридична особа.

В той же час, відповідно до п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Тобто, у разі, якщо заяву про видачу судового наказу подано із порушенням правил підсудності, окрім випадків, коли боржником є фізична особа-підприємець або юридична особа, суд відмовляє у видачі судового наказу.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, які надаються Акціонерним товариством «Дніпровська теплоелектроцентраль» до об`єкту нерухомого майна, безпосередньо стосується нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 14.10.2024, боржник ОСОБА_1 є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з 09.06.2021.

Відповідно до п. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч.2 ст.31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Відповідності до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1ст. 378 ЦПК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2019 року в справі № 855/364/19, від 05 березня 2020 року у справі № 640/12339/19 зазначено, що якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад, як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ. Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом. Таке рішення є виконанням вимог закону.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а у випадку їх неврахування, повинен це обґрунтувати.

Відтак, враховуючи вищенаведене та те, що боржником за заявою про видачу судового наказу є фізична особа, а чинний ЦПК України не передбачає механізму передачі за підсудністю заяви про видачу судового наказу, за якою боржником є фізична особа, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення заяви про видачу судового наказу до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, як помилково направленої.

Керуючись ст. ст. 30, 32, 162-165, 260, 353, 378 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали справи № 208/14672/24 за заявою Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з ОСОБА_1 - повернути до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області як помилково направлені.

Ухвала набирає законної з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА