Справа № 930/348/25
Провадження №2/930/442/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Войницької Т.Є.,

за участі секретаря судового засідання Поліщук Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю, в якому просить в порядку поділу спільної часткової власності виділити їй у приватну власність житловий будинок «Г», загальною площею 59.7 м2, житловою площею 33.3 м2, господарські будівлі і споруди: веранда «г», сарай «Е», погріб «Е/під», вбиральня «Т», огорожа «3-4», розміщених по АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності на даний житловий будинок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником 79/100 частин житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами, розміщених по АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 травня 2015 року, виданого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори.

Співвласником іншої 21/100 частини зазначеного вище житлового будинку є відповідачка ОСОБА_2 , яка успадкувала це майно у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 червня 1993 року.

ОСОБА_1 зазначає, що вказаний вище порядок володіння їхньою з відповідачкою спільною частковою власністю створює на сьогоднішній день для позивачки, так і для відповідачки, додаткові незручності щодо: реєстрації третіх осіб у своєму житлі (необхідно отримувати дозвіл всіх співвласників будинку на реєстрацію/зняття з реєстрації), укладення відповідних договорів про комунальні послуги, оформлення субсидій, тощо. Тобто, фактично існує спір з відповідачкою щодо порядку права володіння даною нерухомістю.

27 січня 2025 року ОСОБА_1 одержала Висновок щодо технічної можливості поділу в натурі об`єкта нерухомого майна, який проведений суб`єктом господарювання - ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до даного Висновку їй може бути виділено із загального об`єкту наступні приміщення: житловий будинок «Г», загальною площею 59.7 м2, в тому числі житловою площею 33.3 м2, та господарські будівлі і споруди: веранда «г», сарай «Е», погріб «Е/під», вбиральня «Т», огорожа «3-4».

За технічними показниками вказані вище 79/100 частин об`єкта нерухомого майна є відокремлена та може бути виділена в натурі як окремий об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, на думку позивачки, вона є співвласником у спільній частковій власності, має право на виділ в натурі належної їй частки у цілому житловому будинку, розміщеному за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 14.02.2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

У підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнали та не заперечувала щодо їх задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно зі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським РВ ГУДМС України у м.Києві 03.04.2014, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в с.Джуринці Немирівського району Вінницької області.

28.05.2015 державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Пєшковою О.П. ОСОБА_1 видано свідоцтво на 79/100 частин домоволодіння за АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №38240144 від 28.05.2015 79/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_1 .

Згідно довідки КП «Немирівське БТІ» від 20.01.2025 №7 станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований за: 79/100 частини ОСОБА_4 . Тульчинським бюро технічної інвентаризації 12.12.2007 в реєстровій книзі №3 Р№342, згідно свідоцтва про право на спадщину /ВКВ 394362/08.11.2007/ Немирівська ДНК Р№1-1660; 21/100 частини ОСОБА_2 . Тульчинським бюро технічної інвентаризації 06.07.1993 в реєстровій книзі №3 Р№342, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Немирівською ДНК 03.06.1993 НОМЕР_2 .

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 виданий на ОСОБА_1 .

На підставі висновку ФОП ОСОБА_3 від 27.01.2025 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, а саме: будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бути поділено: об`єкт 1 ( ОСОБА_1 ): житловий будинок Г, веранда г, сарай Е, погріб Е/під, вбиральня Т, огорожа 3-4, загальною площею - 59,7 кв.м, житловою - 33,3 кв.м; об`єкт 2 ( ОСОБА_2 ): житловий будинок А, тамбур а2, сарай Б, сарай С, сарай В, сарай Д, сарай-прибудова д, огорожа 1-2, загальною площею - 28,4 кв.м, житловою - 14,1 кв.м.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року.

Як роз`яснено в П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Відповідно до П.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 на праві власності належить 79/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна зазначена частина будинку з господарськими будівлями за технічними показниками може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, суд, з огляду на встановлені судом обставини та відповідні правові норми, вважає за можливе позов задовольнити.

Керуючись ст. ст.317, 321, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 200, 206, 247,258, 259, 263-265, 273, 352,354, 356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку поділу спільної часткової власності у приватну власність житловий будинок «Г», загальною площею 59.7 м2, житловою площею 33.3 м2, господарські будівлі і споруди: веранда «г», сарай «Е», погріб «Е/під», вбиральня «Т», огорожа «3-4», розміщених по АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності на дане нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. Є. Войницька