Номер провадження 2/754/1639/25
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Савицької С.Л.,

представника відповідача Усенка М.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по аліментам, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2024 було відкрито провадження у справі.

21.02.2025 представником позивачки - адвокатом Савицькою С.Л. було подано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду з тих підстав, що після подачі відповідачем відзиву їм стало відомо про погашення заборгованості по аліментам разом з нарахованою щорічною індексацією за період з 01.01.2020 по 31.12.2023 в сумі 53 501,48 грн..

Представник відповідача - адвокат Усенко М.М. не заперечував проти залишення даної частини вимог позивачки без розгляду.

Ухвалою суду від 24.02.2025 року було залишено без розгляду в частині позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам з врахуванням щорічної індексації за період з 01.01.2020 по 31.12.2023 в сумі 53 501,48 грн..

Позивачка та її представник - адвокат Савицька С.Л. у судовому засіданні вимоги позовної заяви у частині збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник - адвокат Усенко М.М. у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № 1840).

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року, зокрема, визначено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 4000 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.06.2019 року.

Згідно із копією свідоцтва про шлюб, позивачка ОСОБА_1 22.01.2021 року уклала шлюб із ОСОБА_5 , та змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачка просила змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року на користь ОСОБА_4 на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши їх розмір до 15 000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду з вказаною заявою.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У частині 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Доводи позивачки про необхідність збільшення розміру визначених за рішенням суду аліментів з 4000 грн. до 15 000 грн. не можуть бути покладені в основу задоволення даної вимоги, оскільки з наданих на вимогу суду доказів наявного на праві власності майна та інформації про доходи відповідача, не вбачається, що матеріальний стан відповідача значно покращився.

Крім того, докази наявності на праві власності у відповідача майна існували на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, а відтак, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Одночасно, вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить суд стягнути з відповідача частину грошових коштів, понесених на додаткові витрати на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме витрат понесених на літній відпочинок доньки та перебування у літніх таборах за 2023 та 2024 роки, який сукупно становить 111 695,00 грн., а також 1/2 від вартості літнього табору "ПРО КЕМП" у розмірі 20 450,00 грн., що загалом складає 132 145,00 грн., що підтверджується долученими копіями квитанцій.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та про стягнення з відповідача понесених позивачкою додаткових витрат на відпочинок та оздоровлення дитини, що у підсумку складає 132 145,00 грн..

При цьому, судом не вирішувалось питання про стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 частку від витрат на медичне обслуговування та лікування дитини у загальному розмірі 6 090,10 грн., оскільки позивачкою вимоги про стягнення даних додаткових витрат заявлено не було, як і не було заявлено вимог про стягнення 1/2 частки розміру понесених позивачкою витрат на додаткові зайняття їх спільної з відповідачем дитини з репетиторами для покращення знання з англійської мови, алгебри та геометрії.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладені вище обставини, на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих сторонами у справі доказів у межах заявлених позовних вимог та вищенаведених положень закону, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України , ст. ст. 180 - 182, 184, 185, 192 СК України, ст.ст. 12, 13, 76 - 79, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006р., суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати у загальному розмірі 132 145,00 грн..

У задоволенні інших вимог позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн..

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані позивачки: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , приватний будинок.

Повний текст рішення суду виготовлено 02.04.2025.

Суддя: Т.А.Зотько