Справа № 135/116/25
Провадження № 2/135/132/25
У Х В А Л А

іменем України

13.03.2025 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

представника позивача Рябокінь В.О.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижині Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року у справі №135/1538/18. Позивачка просить ухвалити нове судове рішення про стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили й до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

11 березня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 подав через канцелярію суду заяву про зупинення провадження у справі. У своєму клопотанні він зазначає, що відповідач ОСОБА_3 наразі проходить військову службу у складі Збройних Сил України. Факт мобілізації та проходження служби підтверджується довідкою форми 5, витягом із наказу про відрядження до військової частини, а також відповідними записами у військовому квитку, завіреними відбитками печатки.

Вказує на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі в разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших військових формувань, переведених на воєнний стан. Ця норма є імперативною і не передбачає жодних винятків, незалежно від наявності у відповідача представника-адвоката.

Отже, з урахуванням того, що відповідач виконує військовий обов`язок у період воєнного стану, що триває в Україні, розгляд справи не може бути продовжений. Наявні обставини є підставою для обов`язкового зупинення провадження у справі до моменту припинення перебування відповідача на військовій службі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав своє клопотання, наголосивши, що ОСОБА_3 фізично не може брати участь у судових засіданнях, оскільки проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відряджений до військової частини НОМЕР_2 для підготовки. Військова служба має суворий розпорядок дня, що унеможливлює участь у судових засіданнях без порушення службових обов`язків. Відповідач не має вільного доступу до Інтернету, що унеможливлює участь у засіданнях у форматі відеоконференції. Його місце перебування може змінюватися відповідно до наказів командування, а планування та участь у судових засіданнях у таких умовах є фізично неможливими. З міркувань безпеки військовослужбовець не може вільно залишати територію частини чи відлучатися на судове засідання.

З урахуванням наведених обставин подальший розгляд справи є неможливим, оскільки відповідач не може бути присутнім на судових засіданнях ані особисто, ані в режимі відеоконференції. Об`єктивні перешкоди для участі відповідача у судовому процесі є підставою для обов`язкового зупинення провадження у справі до моменту припинення його військової служби згідно з пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України.

Натомість представник позивача заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що відповідач проходить військову службу в Одеській області, яка не є зоною активних бойових дій, тож він має можливість брати участь у судових засіданнях особисто, у режимі відеоконференції або через свого представника.

З`ясувавши позиції учасників судового розгляду та вивчивши матеріали цивільної справи в межах розгляду цього питання, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, а також інтересів держави. Суд і учасники процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, які мають пріоритет перед будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Вимога про дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист порушених прав особи, оскільки затягування може негативно вплинути на права, які потребують судового захисту. Відсутність своєчасного судового захисту може призвести до ситуації, коли подальші дії суду не матимуть належного значення для особи та її прав.

Зупинення провадження у справі є врегульованою законом та оформленою ухвалою суду тимчасовою перервою в провадженні, спричиненою наявністю однієї з передбачених у законі обставин, що перешкоджають розгляду справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Інститут зупинення судового провадження застосовується не лише за наявності підстав, передбачених процесуальним законом, а й коли ці підстави створюють об`єктивні перешкоди для судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі обумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду через наявність однієї з передбачених законом обставин, що перешкоджають розгляду справи, якщо зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити факти, які є предметом судового розгляду. Тому для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку має з`ясувати, чим саме зумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження може спричинити надмірне затягування строків його розгляду та тривале перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок забезпечити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення №1153/2008 дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17 (провадження № 61-9218св22), від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20 (провадження № 61-7918св22).

Частиною 1 ст.251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 ч.1 ст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17, від 16 листопада 2022 року в справі №753/3880/20, від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19, від 29 березня 2023 року в справі №756/3462/20, від 04 липня 2023 року в справі №359/7297/22, від 05 червня 2024 року в справі №317/3364/24, від 17 липня 2024 року в справі №439/1518/23 та від 19 грудня 2024 року в справі №484/40/21.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою форми 5, яка видана тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 23.01.2025 № 92, а також записами у військовому квитку.

Додано витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12 січня 2025 року про те, що солдата ОСОБА_3 військо службовця військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 вважати таким, що прибув 12 січня 2025 року для проходження підготовки у школі загальновійськової підготовки (підстава: розпорядження КСП ЗСУ №343/8971дск від 30.12.2024 (вх. № 610 дск від 311.12.2024), посвідчення про відрядження).

Отже, установлено, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем і проходить військову службу у складі військових частин Збройних Сил України, залучених до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі й стримування збройної агресії.

Суд бере до уваги доводи представника відповідача про наявність об`єктивних обставин, що унеможливлюють участь відповідача у судовому процесі. Зокрема, ОСОБА_3 проходить військову службу у складі Збройних Сил України та відряджений до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , де проходить навчання в межах загальновійськової підготовки. Зважаючи на правовий режим воєнного стану та стратегічне значення регіону, суд вважає, що участь відповідача у судових засіданнях є неможливою.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона в справі перебуває на військовій службі в умовах воєнного стану, що фактично позбавляє її можливості брати участь у судовому процесі.

Суд бере до уваги, що військова служба відповідача передбачає обмеження свободи пересування. Військовослужбовці підпорядковуються розпорядку командування, що не передбачає самостійного залишення території військової частини. Виїзд для участі у судовому засіданні вимагає погодження командування, що є складним та малоймовірним у воєнний час. Дисциплінарні обмеження виключають можливість самовільного залишення частини без відповідного наказу.

Окрім того, Одеська область є прифронтовим регіоном та об`єктом підвищеної військової активності, що створює додаткові перепони для пересування військовослужбовців. Білгород-Дністровський є важливим військовим вузлом, де розміщені підрозділи, які залучаються до виконання оборонних завдань. В умовах воєнного стану діють обмеження цивільного транспортного сполучення, комендантська година та контроль за пересуванням осіб, що робить неможливим виїзд відповідача до суду.

Також суд бере до уваги, що перебування на військовій підготовці не дозволяє відповідачу відлучатися для участі у судових засіданнях. Програма навчання включає тактичні заняття, військові збори та тренування, що не дають змоги вільно планувати час чи залишати місце дислокації. Військова служба передбачає можливість термінових відряджень або змін місця дислокації відповідно до наказів командування, що унеможливлює планування та участь у судовому процесі.

Крім того, відповідач не може забезпечити свою участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через обмеження, запроваджені у військових частинах, зокрема щодо використання цивільних засобів зв`язку. Використання відкритих платформ для відеоконференцій може суперечити заходам безпеки, що діють у військових частинах в умовах воєнного стану. Нестабільний розклад відповідача та оперативні потреби військової служби також не дозволяють йому самостійно узгоджувати дату і час участі у судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що участь відповідача у судовому процесі є фізично неможливою як безпосередньо, так і в режимі відеоконференції.

Суд також бере до уваги, що справа стосується зміни способу стягнення аліментів, безпосередньо пов`язаного з фінансовим становищем відповідача. Для належного розгляду справи необхідні дані про доходи відповідача, зокрема про грошове забезпечення. Однак військова служба в умовах воєнного стану значно ускладнює доступ відповідача до засобів комунікації, що унеможливлює своєчасне узгодження позиції з його представником і надання додаткових документів, потрібних суду. Представник відповідача не має змоги отримати всю необхідну інформацію без участі самого відповідача, що ускладнює реалізацію права відповідача на ефективний судовий захист.

Зважаючи на все викладене, суд дійшов висновку, що відповідач об`єктивно не може брати участь у судовому процесі ані особисто, ані в режимі відеоконференції чи через представника. Відтак подальший розгляд справи є неможливим.

Разом із тим, суд наголошує, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом. У разі подання до суду належних доказів припинення перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, учасники справи не позбавлені права порушити питання про поновлення провадження у справі, подавши відповідне клопотання.

Керуючись ст. 251 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягуваних аліментів зупинити, до припинення перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повна форма ухвали виготовлена 14.03.2025.

Суддя