СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2-о/759/356/25

ун. № 759/6599/25

02 квітня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Ключник А.С., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київська міська рада (КМДА); ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 31.03.2025 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заяву обґрунтовано тим, що заявник є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Любенко Т.М.

Однак, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Любенко Т.М. від 11.03.2025 року відмовлено заявнику у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявником не додано оригіналів документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно, заявником пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що змусило заявника звернутися до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вивчивши матеріали заяви, суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Підстави та порядок, оформлення права спадщини за заповітом та/або за законом регулюються положеннями Книги Шостої «Спадкове право» Цивільного кодексу України.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно частини другої ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, потенційний спадкоємець, який пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини має право звернутись до суду з позовом до інших спадкоємців з вимогою визнати додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, як це передбачено ст. 1272 Цивільного кодексу України.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. (ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України).

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням або оспорюванням суб`єктивного права, тобто коли відсутнє порушення права, то не може бути також і спору про право цивільне. Звернення особи за судовим захистом у такому випадку зумовлюється неможливістю здійснити своє право через неможливість його довести відповідному органу (РАГСу, нотаріусу та ін.) або громадянам та на підставі її впевненості в існуванні права. Характерним для справ окремого провадження є положення, коли звернення особи до суду зумовлюється неможливістю здійснити своє право через недоведеність певної юридичної обставини, з існуванням якої закон надає особі відповідні права. Якщо у справі беруть участь заінтересовані особи, які позитивно ставляться до встановлення даного факту у суді, спір про право не може виникнути.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Виходячи зі змісту поданої до суду заяви, встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Любенко Т.М. від 11.03.2025 року відмовлено заявнику у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із пропуском спадкоємцем за законом ОСОБА_1 встановленого законом строку для прийняття спадщини (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 березня 2025 року).

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київська міська рада (КМДА); ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, а саме виникнення у заявника ОСОБА_1 права на спадкування за законом щодо майна померлого спадкодавця, що є окремим предметом доказування, тому з метою захисту порушених прав та інтересів заявник має право звернутись до місцевого загального суду, в порядку цивільного судочинства, з відповідним позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини ( ч. 2 ст. 1272 Цивільного кодексу України), що дає підстави відмовити у відкритті провадження у цивільній справі на підставі ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.11.2020 року у справі №755/4041/20 (провадження №61-13459св20).

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 260, 293, 315, 352, 353, 354, 355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Київська міська рада (КМДА); ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ключник А.С.