справа № 753/5356/25
провадження № 4-с/753/72/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Хильченко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білан Юлії Станіславіни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 березня 2025 року у порядку статті 447 ЦПК України звернулась до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білан Ю.С, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 07.03.2025 року в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 28.07.2023 року № 753/4209/21 про стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 757 065 грн. 50 грн., незаконно, вдруге всупереч постанови Київського апеляційного суду від 17.12.2024 року, з підстав невідповідності правила накладення арешту, яке має відповідати сумі заборгованості, накладено арешт на її майно, як боржника, а саме 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яке оцінено на суму 2 823 500 грн., квартиру АДРЕСА_2 . Вважає, що з огляду на вартісні показники проведеної оцінки пропонованого нею до стягнення майна 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на суму 2 823 500 грн., було достатнім накладення арешту на 1/2 частину житлового будинку з метою забезпечення виконання рішення суду щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_2 757 065 грн. 50 грн., накладення ж арешту ще й на квартиру АДРЕСА_2 , є надмірним, порушує її майнові права як боржника, оскільки накладення арешту на майно проводиться в межах суми стягнення.

Так, в межах виконання вказаного рішення, вона як боржник, користуючись наданим їй правом, визначеним ч.5 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження", запропонувала звернути стягнення на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , оціненого в сумі 2 823 500 грн., й частка якого становить 1 411 750 грн. (2 823 500/2 = 1 411 750). Вважає, що вказаного майна достатньо для погашення суми стягнення, яке становить 757 065 грн. 50 грн., й із урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, штрафів 833 041 грн. 05 коп.

Відповідно, не було жодної необхідності у накладенні арешту й на інше її майно, як боржника, таке як, квартира АДРЕСА_2 , в рамках даного виконавчого провадження.

Звертає увагу на те, що первинно, постановою державного виконавця від 10.07.2024 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить їй як боржниці у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 833 041,05 грн., проте такий арешт нею оскаржено в судовому порядку, й постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2024 року визнано відмову Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в скасуванні постанови головного державного виконавця Білан Ю.С. від 10.07.2024 року про арешт майна боржника неправомірною, скасовано постанову головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Ю.С. від 10.07.2024 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , винесену у ВП НОМЕР_1, й зобов`язано Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії, пов`язані з накладенням арешту на майно боржника ОСОБА_1 в межах суми заборгованості.

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 17.12.2024 року державний виконавець 07.03.2025 року постановою зняв арешт із рухомого й нерухомого майна ОСОБА_1 , проте у той же день, 07.03.2025 року, таким державним виконавцем винесено нову постанову про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на вказані квартиру та частину житлового будинку, що вказує на те, що державний виконавець вдруге порушив правила накладння арешту на її майно, як боржника, всупереч постанови Київського апеляційного суду від 17.12.2024 року, фактично продублювавши оскаржуну нею постанову про накледння арешту майна від 10.07.2024 року, яка скасована Київським апеляційним судом.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст. 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження", ст.447-453 ЦПК України ОСОБА_1 просить визнати рішення державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білан Ю.С. від 07.03.2025 року щодо винесення постанови у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника в частині накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000, неправомірним, вказану постанову державного виконавця від 07.03.2025 року про арешт майна боржника в частині накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_2 скасувати.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 , діючий на підставі ордера адвоката від 15.08.2024 року, скаргу підтримав та просив її задовольнити, поновивши порушене право боржниці ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження.

Представник заінтересованої особи Дрейфельдта А.Є. ОСОБА_4 , діюча на підставі ордера адвоката від 15.08.2024 року, скаргу не визнала та просила відмовити у її задоволенні з підстав необґрунтованості. Вказала, що боржниця має на меті ускладнити виконання рішення суду, адже усвідомлює, що відчужити частину будинку, якою вона володіє, буде значно складніше, аніж цілісне майно (квартиру), тому, вважає, що рішення державного виконавця про накладення арешту, у тому числі й на квартиру, частину будинку, є законним.

Відзив на скаргу заінтересованою особою ОСОБА_2 не подано.

Державний виконавець Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

Державним виконавцем ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Білан Ю.С. подано відзив на скаргу від 31.03.2025 року, в якому просила в задоволенні скарги відмовити. Доводи відзиву зводяться про законність винесеної постанови від 07.03.2025 року про накладення арешту на майно боржника (1/2 частина будинку, квартира), відповідність рішення положенням ст.56 Закону України "Про виконавче провадження", адже винесено постанову про арешт майна боржника у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження. Відтак, дїї державного виконавця здійснені у відповідності та в порядку визначеному чинним законодавством.

Вказаний відзив не містить доказів його направлення боржнику та стягувачу, у зв`язку із чим відповідно до ч.4 ст.183 ЦПК України відзив підлягає поверненню без розгляду.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 450 ЦПК України).

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавця, на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженням скаржника, за участі стрін виконавчого провадження (стягувача, боржника).

Вислухавши представників скаржника, стягувача, дослідивши матеріали скарги, вивчивши матеріали виконавчого провадження, які надані виконавцем на вимогу суду, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд приходить до висновку про задоволення скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України), а відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списання коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника державний виконавець виносить постанову (ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майна боржника остаточно визначається виконавцем.

Судом встановлено, що Дарницьким районним судом м.Києва 28.07.2023 року видано виконавчий лист № 753/4209/21 на виконання судового рішення, яким у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості частки у праві спільної сумісної власності, на квартиру АДРЕСА_2 , в розмірі 757 065 грн. 50 грн. (а.с.9-10)

10.07.2024 року державним виконавцем Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ Білан Ю.С. при примусовому виконанні виконавчого листа № 753/4209/21, виданого 28.07.2024 року, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунка/електронних гаманцях, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 833 041 грн. 05 коп. (матеріали виконавчого провадження).

Окрім того, 10.07.2024 року державним виконавцем Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ Білан Ю.С. при примусовому виконанні виконавчого листа №753/4209/21, виданого 28.07.2024 року, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 833 041 грн. 05 коп. (а.с.9-10), яка ОСОБА_1 оскаржена до суду, із посиланням на те, що накладення арешту на все майно та грошові кошти, за наявності у боржника конкретного майна, на яке боржник просить накласти арешт та реалізувати в першу чергу, призвело до порушення її прав, як сторони виконавчого провадження, та не сприяє своєчасному виконанню рішення суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2024 року визнано відмову Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в скасуванні постанови головного державного виконавця Білан Ю.С. від 10.07.2024 року про арешт майна боржника неправомірною, скасовано постанову головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Ю.С. від 10.07.2024 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , винесену у ВП № НОМЕР_1, й зобов`язано Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії, пов`язані з накладенням арешту на майно боржника ОСОБА_1 в межах суми заборгованості (а.с.11-17).

На виконання постанови Київського апеляційного суду від 17.12.2024 року державний виконавець 07.03.2025 року постановою зняв арешт із рухомого й нерухомого майна ОСОБА_1 (а.с.18-19), проте у той же день, 07.03.2025 року, державний виконавець виніс нову постанову про накладення арешту на нерухомей майно ОСОБА_1 , а саме вказані квартиру та частину житлового будинку (а.с.20-21).

В межах виконання вказаного рішення, ОСОБА_1 , як боржник, користуючись наданим їй правом, визначеним ч.5 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження", запропонувала звернути стягнення на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , оціненого в сумі 2 823 500 грн., й частка якого становить 1 411 750 грн. (2 823 500/2 = 1 411 750).

Вказаного майна достатньо для погашення суми стягнення, яке становить 757 065 грн. 50 грн., й із урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, штрафів 833 041 грн. 05 коп. (а.с.20-21).

Відповідно, у державного виконавця не було необхідності у накладенні арешту й на інше, окрім 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , майно ОСОБА_1 , як боржника, таке як, квартиру АДРЕСА_2 , в рамках даного виконавчого провадження.

Виконавцем у опорюваній постанові від 07.03.2025 року про накладння арешту на майно не наведено обґрунтованих доводів із вказівкою про докази відсутності на рахунку боржника коштів та інших цінностей, недостатніх для задоволення вимог стягувача, щодо неможливості виконання судового рішення за рахунок належної боржнику 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , яка за своєю вартістю перевищує існуючу заборгованість (1 411 750 / 833 041).

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За відсутності обґрунтованих підстав неможливості виконати рішення суду за рахунок майна боржника, яке запропоноване ним до стягнення, рішення державного виконавця про накладений арешт як на квартиру, так й частину будинку боржника, не можна вважати таким, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в частині вжиття виконавцем передбачених цим Законом заходів щодо ефективного, своєчасного і в повному обсязі вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення, й таким, що відповідає тякій засаді виконавчого провадження, як співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Так, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст.2 вказаного закону).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1ст.5 Закону).

Водночас встановлено, що державним виконавчем вжитий примусовий захід накладення арешту на майно в частині квартири відповідно до постанови від 07.03.2025 року без дотриманням такої засади, як співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням, для належного виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», адже застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що вказує про його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Боржник позбавлений можливості якнайшвидшого виконання судового рішення, оскільки винесена постанова про арешт майна розповсюджується на все майно боржника, що призводить до негативних наслідків для всіх сторін провадження.

Відповідно, відсутня необхідність в накладенні арешту й на інше майно (квартиру) боржника в рамках даного виконавчого провадження.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приймаючи до уваги предмет скарги, наслідки її розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Зважаючи на наслідки розгляду скарги, з відділу державної виконавчої служби на користь держави підлягають стягненню 605 грн. 60 коп. судового збору за ставками судового збору станом на 01.01.2025 року, як передбачено Законом України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, ст.ст.1, 2, 10, 11, 13, 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білан Юлії Станіславіни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , - задовольнити.

Визнати рішення державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білан Юлії Станіславіни від 07.03.2025 року щодо винесення постанови у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 про арешт майна боржника в частині накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000, - неправомірним.

Зобов"язати державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вжити заходів до скасування у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 постанови державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Білан Юлії Станіславіни від 07.03.2025 року про арешт майна боржника в частині накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 000.

Стягнути з Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили відсутнім під час проголошення рішення в залі суду учасникам процесу для відома, присутнім - вручити в залі суду.

СУДДЯ: