Справа № 127/8516/20
Провадження № 22-ц/801/798/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ткача Юрія Анатолійовича

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Вохмінової О.С.

у справі №127/8516/20

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про стягнення заборгованості, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в районний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.07.2008 року відповідач отримала кредит в АТ КБ «ПриватБанк» шляхом відкриття карткового рахунку із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку і надання в користування кредитної картки. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 24 400,00 грн.

Відповідач погодилась, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

01.07.2008 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підтвердивши, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів вона ознайомлена.

Встановлення та зміна кредитного ліміту визначені п. 3.2, п. 3.3 договору. Відповідач надала свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

ОСОБА_2 використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг, а тому станом на 08.12.2019 року заборгованість відповідача перед банком становить 115 563,80 грн. Дана сума складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту 47 552, 94 грн; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 7 551,36 грн; пені 54 480,27 грн, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 5 479,23 грн штраф (процентна складова).

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості.

Рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2020 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» (заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.07.2008 року станом на 08.12.2019 року в сумі 110 208 (сто десять тисяч двісті вісім) грн 60 коп. та судові витрати: судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. В решті позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

25 лютого 2025 року представник відповідача адвокат Ткач Ю.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2020 року винесеним з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги апелянт стверджує про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, проте суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, а тому помилково частково задовольнив позов.

Стверджує, що підписання анкети-заяви, яка не містить умов кредитування (розміру кредиту, відсотків, пені, штрафу тощо) не є доказом отримання відповідачем кредитних коштів. Сама по собі анкета заява, без зазначення усієї необхідної інформації по кредиту не є кредитним договором, а довідка про умови кредитування взагалі розроблена банком та не містить відомостей до якого договору вона відноситься, та чи є складовою кредитного договору.

А тому апелянт має сумніви щодо правильності розрахунку заборгованості.

Звертає також увагу на те, що відсотки нараховувалися на суму, що перевищує ліміт кредитування, що може свідчити про автоматичне списання відсотків і їх віднесення на тіло кредиту.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 19 березня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду,

В удовому засіданні представник відповідача адвокат Ткач Ю.А. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах викладених в ній та просив її задовольнити.

Представник позивача Рой В.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає її необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.07.2008 року відповідач отримала кредит в АТ КБ «ПриватБанк» шляхом відкриття карткового рахунку із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, і надання відповідачу в користування кредитної картки. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 24 400, 00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 погодилась, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

01.07.2008 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Товари оптом», з фінансовими умовами надання кредитки «Товари оптом» вона ознайомлена.

Встановлення та зміна кредитного ліміту визначені п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 01.07.2008 року станом на 08.12.2019 року становить 115 563, 80 грн та складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту 47 552, 94 грн; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 7 551, 36 грн; пені 54 480, 27 грн, а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 5 479, 23 грн штраф (процентна складова).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позов, суд виходив із доведеності позовних вимог, проте прийшов до висновку про зменшення суми неустойки (пені, штрафів), оскільки така значно перевищує суму боргу по кредиту.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним і таким, що ґрунтується на вимогах закону і встановлених обставинах справи.

Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані з отриманням ним кредитних коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В доводах апеляційної скарги відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Водночас у справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що у анкеті-заяві від 01.07.2008 та довідці про умови кредитування від 01.07.2008, які підписані власноручно відповідачем, зазначено, що позичальник погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами користування, Основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають укладений між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами.

Підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору та довідку про умови кредитування позичальник, відповідно до статей 3, 627 ЦК України, добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

За змістом анкети заяви та довідки про умови кредитування, у них викладена інформація стосовно типу картки, яку бажає оформити відповідач, кредитного ліміту, базової процентної ставки в розмірі 36 % річних (3 % на місяць). Також визначені й інші умови, а саме: пільговий період користування коштами, відповідальність сторін, зокрема пеня та штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а.с. 31, 32).

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Отже вказаний кредитний договір містить погоджену між сторонами процентну ставку.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не було укладено кредитного договору, а також, що відповідачка не отримувала грошових коштів від банку є необґрунтованими, оскільки такий договір укладений сторонами у вигляді анкети-заяви від 01.07.2008 року № б/н, згідно з якою заявниця отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, яким надалі активно користувалася, в тому числі й здійснювала поповнення карткового рахунку.

Користування кредитними коштами підтверджується також розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (а. с. 5-29) .

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів й баланс кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції) та має статус первинного документу, відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства Юстиції від 12.04.2012 за №576/5

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2019 №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати фактичне отримання кредитних коштів і заборгованість відповідача за виданим кредитом.

В постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19) містяться правові висновки про те, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що наявні в матеріалах справи розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є підтвердженням доведеності та обґрунтованості вимог позивача, а також є сумнівною сума заборгованості з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин між сторонами), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 02 жовтня 2024 року у справі № 761/24252/14-ц.

Враховуючи викладене, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по рахунку за договором станом на 24.03.2020, які містять ідентичні відомості щодо руху коштів за кредитним зобов`язанням, суд вважає належними доказами наявності заборгованості.

Щодо посилань відповідача на нарахування банком відсотків на суму, що перевищує суму кредитного ліміту, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» кредит, кредитна лінія, кредитний ліміт це розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений в договорі, на умовах оплатності та повернення.

Водночас овердрафтом є короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у випадку перевищення суми операцій за платіжною картою над сумою залишку на кого картковому рахунку або установленого ліміту кредитування.

Як пояснив представник банку, ситуація з віднесенням певних платежів на тіло кредиту і виникнення овердрафту могла виникнути в зв`язку з використанням клієнтом такої банківської послуги, як купівлі товару у розстрочку, при якій клієнт отримує у власність певний товар, а розстрочені платежі за ним списуються з його кредитної карти.

У виписці по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 67-76) дійсно наявні періодичні платежі на однакову суму із призначенням «Покупка», які в подальшому відносяться на тіло кредиту навіть після встановлення 31.01.2017 року кредитного ліміту 24 400 грн. Так, наприклад, 28.02.2017, 29.03.2017, 29.04.2024 й надалі 29-го числа кожного місяця аж до 29.03.2018 з карткового рахунку ОСОБА_1 за цим призначенням списувалися 1 160,76 грн щомісячно, а у зв`язку з від`ємним балансом на картці виник овердрафт, тобто перевищення кредитного ліміту, що передбачено договором.

Апеляційний суд відкидає посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції часткового погашення заборгованості в сумі 54 48027 грн, так як зазначена дія згідно з випискою по рахунку мала місце в жовтні 2020 року, тоді як оскаржуване рішення суду винесене 25 вересня 2020 року.

Крім того, колегія судді звертає увагу, що доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості матеріали справи не містять. Також відсутній контррозрахунок суми заборгованості, який би міг свідчити про неправильність наданого банком розрахунку.

Отже, підстави для сумніву у нарахованій позивачем суми боргу за кредитним договором відсутні.

За таких підстав ухвалене у справі рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, колегія суддів не вбачає.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ткача Юрія Анатолійовича залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді І.В. Міхасішин

В.В. Сопрун