УХВАЛА

04 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 215/3092/21

провадження № 61-3777ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, стягувач - ОСОБА_3 .

Свої вимоги заявник мотивував тим, що на виконанні в Покровському відділі ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області знаходиться зведене виконавче провадження № НОМЕР_2, до складу якого входить, зокрема, виконавче провадження про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Станом на 11 червня 2023 року заборгованість по аліментам складає 77 336,75 грн, проте державним виконавцем не враховано квитанції на загальну суму 37 761,84 грн.

З урахування наведеного, ОСОБА_2 просив:

- визнати неправомірними бездіяльність державного виконавця Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області у ВП № НОМЕР_1 з перерахунку заборгованості за аліментами з примусового виконання виконавчого листа № 215/3092/21 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку на утримання дружини до досягнення дитини трьох років;

- зобов`язати державного виконавця Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області здійснити у ВП НОМЕР_1 перерахунок заборгованості за аліментами з урахуванням платіжної інструкції Р24АР24АС4410 від 09 квітня 2022 року на суму 10 000,00 грн та з урахуванням квитанції 3 від 13 лютого 2024 року на суму 2 761,84 грн, платіжної інструкції P24АР24АС9012АТ на суму 15 000,00 грн, платіжної інструкції Р24АР24АС5470 на суму 10 000,00 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду м. КривогоРогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не перерахунку заборгованості по аліментам у ВП № НОМЕР_1.Зобов`язано державного виконавця Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області здійснити у ВП № НОМЕР_1 перерахунок заборгованості за аліментами з урахуванням платіжної інструкції Р24АР24АС4410 від 09 квітня 2022 року на суму 10 000,00 грн та з урахуванням квитанції 3 від 13 лютого 2024 року на суму 2 761,84 грн. В іншій частині скарги відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року залишено без змін.

20 березня 2025 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року в частині відмови у задоволенні скарги та ухвалити нове рішення про задоволення скарги ОСОБА_5 в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ОСОБА_3 надала до суду докази щодо перерахування з платіжної картки ОСОБА_3 (на той час перебували у шлюбі) аліментів на користь першої дружини заявника - ОСОБА_6 , а надана відповідь ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпровській області не стосується предмета доказування у цій справі. Також вказує, що суди не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судовий контроль, метою якого є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, на стадії виконавчого провадження, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і контроль, під час якого оцінюють законність дій виконавця та ухвалених ним рішень, тобто він спрямований на недопущення зловживань з боку державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Суди встановили, що на виконанні у Покровському відділі ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області знаходиться зведене виконавче провадження № НОМЕР_2.

Згідно з платіжною інструкцією Р24АР24АС4410 від 09 квітня 2022 року, платник ОСОБА_2 здійснив переказ грошових коштів на суму 10 000,00 грн на користь ОСОБА_3 , де зазначив призначення платежу - аліменти.

Згідно з платіжною інструкцією P24АР24АС9012АТ від 12 травня 2022 року, платник ОСОБА_2 здійснив переказ грошових коштів на суму 15 000,00 грн отримувачу ОСОБА_3 , де зазначив призначення платежу - переказ особистих коштів.

Згідно з платіжною інструкцією Р24АР24АС5470 від 12 червня 2022 року, платник ОСОБА_2 здійснив переказ грошових коштів на суму 10 000,00 грн отримувачу ОСОБА_3 , де зазначив призначення платежу - переказ особистих коштів.

Згідно з квитанцією № 3 від 13 лютого 2024 року, платник ОСОБА_2 здійснив переказ грошових коштів на суму 2 761,84 грн отримувачу ОСОБА_3 , де зазначив призначення платежу - аліменти.

Згідно з листом Міністерства юстиції України від 26 березня 2024 року, ОСОБА_2 повідомлено що у ВП № НОМЕР_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 77 336,75 грн.

ОСОБА_2 є військовослужбовцем та має ІІ групу інвалідності.

ОСОБА_3 заперечувала щодо природи вищевказаних коштів з урахуванням наявності іншого боргу в ОСОБА_2 перед нею, надала до суду квитанції і копію відповіді ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Суди першої та апеляційної інстанцій за результатами оцінки доказів дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимоги скарги ОСОБА_2 в частині врахування державним виконавцем грошових коштів, сплачених заявником платіжними документами від 09 квітня 2022 року та від 13 лютого 2024 року, оскільки у цих платіжних документах заявником зазначено призначення платежу - аліменти, а також про відмову у задоволенні скарги в іншій частині, оскільки заявник добровільної сплатив грошові кошти на користь ОСОБА_3 на підставі платіжних доручень від 12 травня 2022 року та від 12 червня 2022 року на загальну суму 25 000,00 грн. Водночас, у платіжних інструкціях P24АР24АС9012АТ від 12 травня 2022 року та Р24АР24АС5470 від 12 червня 2022 рок платник ОСОБА_2 не визначив цільове призначення переказу грошових коштів.

Також суди врахували, що ОСОБА_3 заперечувала щодо призначення грошових коштів, як аліментів, сплаченихплатіжними дорученнями від 12 травня 2022 року та від 12 червня 2022 року, з посиланням на наявність у ОСОБА_2 інших зобов`язань, надала до суду квитанції та копію відповіді ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин справи, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не виявлено порушення судами норм СК України, ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вказаних вище норм права з урахуванням встановлених обставин не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року (не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Покровського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач - ОСОБА_3 .

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович