Справа № 191/6003/24
Провадження № 2/191/2288/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючоої судді - Форощук С.А.

за участю секретаря судового засідання - Вехник С.Л.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Синельникове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мантула Олександр Сергійович до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Мантула О.С., звернувся до суду з позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачкою ОСОБА_2 він перебував у шлюбі з 27.05.2000 року по 11.12.2024 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельииківської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 57. Від шлюбу мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які наданий час вже є повнолітніми. У період шлюбу ним та відповідачкою, за спільні кошти за договором купівлі-продажу, який був визнаний дійсним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.12.2006 року по справі № 2-2428/2006, було придбано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На сьогодні сторони не можуть домовитися та дійти згоди про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю, тому позивач вимушений звернутися до суду. Вважає, що майно набуте ними за час шлюбу має бути поділене між ними порівну. Просить суд визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; та визнати за ним право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27.05.2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №57, що підтверджується копією запису акта про одруження від 27.05.2000 року, яка долучена до матеріалів справи.

З актового запису про розірвання шлюбу №31 від 03.09.2015 року, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду від 23.06.2009 року, справа №2-1042/09 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На підставі договору купівлі-продажу відповідачкою ОСОБА_2 був придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.12.2006 року у справі № 2-2428/2006 визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили 10.01.2007 року.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «Синельниківське МБТІ» №27871667 від 03.11.2020 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_2 на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області б/н від 27.12.2006 року.

Згідно звіту про незалежну оцінку реєстраційний № ЧПЕФХА665731 було проведено оцінку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 19.12.2024 року становить 415 283, 17 грн.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї.

Пунктом 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Таким чином, окрему вимогу про визнання спірного житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя суд вважає неефективним способом захисту, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Отже, судом було встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний відповідачкою в період зареєстрованого шлюбу з позивачем та є спільною сумісною власністю подружжя та кожному з них, згідно ч. 1 ст. 70 СК України на праві власності належить по 1/2 частині зазначеного спірного майна. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не встановив.

Тому позовна вимога про визнання за позивачем право приватної власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача.

Крім того, відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача.

Проте позивачем в позові не ставиться питання про стягнення на його користь судових витрат, тому суд не вбачає доцільності в стягненні судового збору з відповідачки та залишає їх за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя С. А. Форощук