Провадження № 2/686/1814/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., за участю: представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2024 року до суду звернулась ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а саме визнання за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що з 27.07.2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07.04.2022 року на підставі рішення суду. За цей час сторонами було набуто у спільну сумісну власність майно, яке вони не можуть поділити в добровільному порядку, у зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду.

08.10.2024 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

20.12.2024 року справу призначено до слухання по суті.

Від представника позивача вкотре надійшла заява про відкладення слухання справи.

Представник позивача заперечує проти відкладення судового засідання, наполягає на слуханні справи, вказує, що матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття рішення, більше того, відповідачем відзив на позов не надано, як і будь-які заперечення проти позовних вимог.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про відкладення слухання справи задоволенню не підлягає, оскільки за клопотанням представника відповідача розгляд справи вже неодноразово відкладався, відзив на позов стороною відповідача не подано, як і не зазначено про намір подати докази по справі, які спростовують позовні вимоги, а тому праву слід слухати на підставі поданих доказів за даної явки учасників процесу.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити з наведених підстав, оскільки квартира була придбана за час перебування сторонами у шлюбі та за спільні кошти подружжя.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подавав.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2006 року, який розірвано 07 квітня 2022 року на підставі рішення суду у справі №686/30195/21, про що свідчать матеріали справи.

08 грудня 2009 року між Відділом капітального будівництва УМВСУ в Хмельницькій області та ОСОБА_3 було укладено інвестиційний договір №4/1573-09 на участь у будівництві житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 .

07 листопада 2017 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчать матеріали справи.

Позивач вказує, що в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного майна, що стало причиною звернення до суду із даним позовом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з приписами ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У пункті 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням тих обставин, що спірна квартира була придбана сторонами за час перебування у шлюбі, то вона є об`єктом спільного майна подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частках.

За таких обставин позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 78, 81, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 70,71 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Поділити квартиру АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Іншу 1/2 частини цієї квартири залишити у власності ОСОБА_3 (проживаючого в АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 )

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.04.2025 року.

Суддя: