Справа № 944/7183/24
Провадження №2/944/889/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31.03.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів, а саме просить стягнути з відповідача на її користь 10000, 00 грн, які були перераховані як попередня оплата товару.

Позов обґрунтовує тим, що 03 листопада 2024 року вона через мережу Інтернет замовила у ФОП ОСОБА_2 товар, а саме нові перукарські крісла в кількості 2 одинці, загальною вартістю 41500,00 грн, що еквівалентно 1000 дол. США за дві одиниці товару. На виконання домовленостей між ним та підтвердження замовлення 03 листопада 2024 року вона здійснила попередню оплату за товар в розмірі 10000,00 грн, 03 грудня 2024 року товар був доставлено кур`єром Нової Пошти за її адресою: АДРЕСА_1 . Під час огляду товару, було виявлено, що він має значні дефекти та не є новим, а також відсутні деякі елементи, які унеможливлюють його використання за призначенням. У зв`язку з цим вона відмовилася від отримання товару неналежної якості та з представником Нової пошти було складено акт про повернення товару неналежної якості. Того ж дня вона в телефонному режимі повідомила відповідача про відмову від товару та попросила повернути сплачену попередню оплату в розмірі 10000,00 грн. на що продавець відмовив в поверненні попередньої оплати. Крім того, нею на адресу відповідача 09 грудня 2024 року було направлено вимогу про повернення попередньої оплати, яка залишалася без відповіді та задоволення. Таким чином, своїми діями відповідач, відправивши товар неналежної якості та не повернувши попередню оплату, порушили її права, як споживача, та незаконно привласнила її кошти.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача не прибув, однак подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, а саме шляхом скерування рекомендованого поштового відправлення. Також про причини неявки суд не повідомляла, своїх заперечень та відзиву на позов не подала.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явилася, не повідомила причини неявки, не подала відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26 березня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 31 березня 2025 року.

Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 через мережу Інтернет замовила у відповідача ФОП ОСОБА_2 товар, а саме нові перукарські крісла в кількості 2 одинці.

Таким чином між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) виникли договірні відносини із роздрібної купівлі-продажу товару.

На виконання домовленостей між сторонами та підтвердження замовлення, 03 листопада 2024 року ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ФОП ОСОБА_2 попередню оплату в розмірі 10000,00 грн.

Також судом встановлено, що 03 грудня 2024 року кур`єром Нової Пошти за адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 було доставлено замовлений нею товар, а саме перукарські крісла в кількості 2 одинці.

ОСОБА_1 під час отримання товару здійснила його огляд та виявила, що він має значні дефекти та не є новим, а також відсутні деякі елементи, у зв`язку з цим вона відмовилася від отримання товару неналежної якості та з представником Нової пошти слала акт про повернення товару неналежної якості, а саме: подряпини, тріщини, іржа, недостатня кількість кріплень, корозія.

Вищезазначені обставини підтверджуються квитанцією №20533353 від 03 листопада 2024 року, актом прийняття-передачі від 06 грудня 2024 року.

09 листопада 2024 року ОСОБА_1 направила на адресу ФОП ОСОБА_2 вимогу, відповідно до якої просила відповідача протягом семи календарних днів повернути їй попередню оплату в розмірі 10000,00 грн шляхом сплати коштів на рахунок НОМЕР_1 .

Відповідно до частин 1, 3 статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Пунктом 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір, укладений на відстані, договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Засоби дистанційного зв`язку електронні комунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір роздрібної купівлі-продажу на відстані, позаяк позивач придбавала товар у мережі Інтернет.

У даній справі наявні підстави для застосування норм статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» для вирішення спору, оскільки укладений між сторонами договір не віднесений до категорії договорів, що перелічені у частині 1 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме не є правочином з нерухомим майном; правочином з цінними паперами; договором фінансових послуг; договором продажу товарів торговельними автоматами; договором електронних комунікаційних послуг; правочином, здійсненим на аукціоні; договором надання платіжних послуг.

Відповідна стаття є спеціальною для договорів, укладених на відстані.

Згідно із частинами 1, 2 статті 702 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов`язання. Якщо договором встановлено попередню оплату товару (стаття 693 цього Кодексу), прострочення покупцем оплати товару є відмовою покупця від договору, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що сторони погодили проведення попередньої оплати за договором у розмірі 10000,00 грн., а позивач виконала свій обов`язок щодо перерахування вказаної суми попередньої оплати.

Суд звертає увагу на те, що вказана сума за своєю правовою природою є авансом, а не завдатком.

Аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

Частиною 4 статті 13 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.

Як зазначено раніше позивач відмовилася від отримання товару, у зв`язку з його дефектами, про що було складено акт-прийому передачі та в подальшому звернулася з вимогою до відповідача про повернення авансового платежу.

Оскільки позивач під час отримання товару відмовилася від його отримання повідомила про це відповідача, таким чином укладений між сторонами договір було розірвано.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Оскільки договір було розірвано, тому підстава, на якій ФОП ОСОБА_2 були отримані грошові кошти (договір роздрібної купівлі-продажу на відстані), відпала (була припинена).

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач може розраховувати на стягнення із відповідача сплачених йому коштів на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим. При цьому, доведення факту розірвання договору та припинення зобов`язань між сторонами покладається на позивача.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі №636/4948/14-ц, від 10.10.2018 у справі № 757/6937/17-ц, від 30.03.2020 у справі №752/16304/18.

Відповідно до частини 3 статті 9 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Зважаючи на це, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення із ФОП ФОП ОСОБА_2 10000,00 грн. попередньої оплати є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позову сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 23 грудня 2024 року.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн на користь позивача.

Окрім цього, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача просить стягнути витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 16352,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України)

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Представником позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги № 08-12/24 від 08 грудня 2024 року; додаткову угоду №1 Акт прийому-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої допомоги) № 08-12/24 від 08 грудня 2024 року, відповідно до якої вартість виконаних робіт становить 16352,00 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру №2412/24 від 24 грудня 2024 року та ордер серії АІ №1777937.

Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 16352,00 грн. є несумірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру.

Із врахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 7154 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто суму яка є сумірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Керуючись ст.ст.12,13,81,82,141,206,223,259,263-265 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансовий платіж (попередню оплату) у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7154 (сім тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Яворівським районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31 березня 2025 року.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.Б. Поворозник