Провадження № 2/466/934/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Зими І.Є.

при секретарі Васинчик М.О.

з участю відповідачки ОСОБА_1

представника відповідача Котовщикова Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

в с т а н о в и в :

25 листопада 2024 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.02.2022 року, у розмірі 112 894,76 грн. , а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.02.2022 року здійснено ідентифікацію клієнта та ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі Заява). Підпис відповідачкою здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачкою підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу. На підставі укладеного Договору відповідачка отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 строк дії - 01/26 тип - Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідачка користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняла операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 р., відповідачка є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Відповідачка користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Станом на 29.09.2024 відповідачка має заборгованість в сумі 112 894,76грн, що складається з 91 871,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 21 023грн. - заборгованість за відсотками. У зв`язку з чим, позивач звернувся з позовною заявою.

Ухвалою суду від 27.11.2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

19.12.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідачки просить суд відмовити в позові. Зазначає, що 18.12.2020 року відповідачка дійсно підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з метою отримання зарплати державного службовця.

19.02.2022, невідома особа, шляхом обману зловживаючи довірою оформила на заявницю кредитну карту Приват банку UА 8875404, після чого заволоділа кредитними грошовими коштами у сумі 89 964 грн.

18.02.2022 р. , о 10:56 год., на мобільний телефон ОСОБА_1 надійшло смс повідомлення із тел. НОМЕР_2 про наявність у неї заборгованості перед Приватбанком у сумі 1836 грн. Між тим, відповідачка уваги цьому не надала, оскільки на її банківських рахунках коштів не було, а кредитної карти в банку не відкривала.

19.02.2022р. на її мобільний телефон надійшло смс повідомлення з тел. НОМЕР_2 , в якому було зазначено, що їй необхідно звернутись у відділення Приватбанку, оскільки заборгованість зросла до 3129 грн. В подальшому ОСОБА_1 зателефонувала за телефоном НОМЕР_2 , особа, яка відповіла представилась працівником Приватбанку та повідомила, що у неї є відкрита кредитна карта, на що відповідач відповіла, що жодної кредитної карти у неї немає.

19.02.2022р., о 17:22 год. , з телефону НОМЕР_3 надійшло повідомлення, що карти зарплатна та пенсійна розблоковані, та смс повідомлення, що кредитну карту анульовано та закрито.

24.02.2022р. до ОСОБА_1 зателефонував бухгалтер з її роботи та повідомив, що є проблеми з зарплатною картою. Яка саме проблема не було відомо, тому вона звернулась у відділення Приватбанку, однак відділення було закрито, через військову ситуацію в Україні. 24.02.2022р. з даного приводу, ОСОБА_1 здійснювала неодноразові виклики на гарячу лінію Приватбанку за тел. 3700, звернення були зареєстровані за № 24390653, 24390657, 24390659, 24390646, 24390639, 24390636, 24390633, 24390679. 25.02.2022р. на зарплатну карту відповідачки прийшла зарплата. Однак при спробі зняти кошти в банкоматі, ОСОБА_1 стало відомо, що її телефон НОМЕР_4 не є основним фінансовим номером. 28.02.2022р. ОСОБА_1 звернулась у відділення Приватбанку, де їй було надано виписку по руху коштів, по рахунку НОМЕР_5 , з якої стало відомо, що на її паспортні дані було відкрито кредитний рахунок на суму 90 000 грн, та станом на 28.02.2022 по цьому рахунку наявна заборгованість в сумі 89 964,16 грн. Кредитної карти на своє ім`я ОСОБА_1 не відкривала, також нікому не повідомляла свої паспортних даних. Доступ до її банківських рахунків був лише у неї. 02.03.2022р. ОСОБА_1 знову звернулась у відділення Приват банку, де їй було надано довідку про те, що ОСОБА_1 , станом на 02.03.2022 має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк».

28.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області із заявою від про те, що 19.02.2022, невідома особа, шляхом обману зловживаючи довірою оформила на неї кредитну карту Приват банку UА 8875404, після чого заволоділа кредитними грошовими коштами у сумі 89 964 грн. За наслідками цієї заяви провадиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000273 від 28.02.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, відповідачку визнано потерпілою в даному кримінальному провадженні.

02.03.2022р. ОСОБА_1 звернулась у Банк, де їй було надано довідку про те, що відповідач має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за наступними договорами: - НОМЕР_6 , Угода № SAMDNWFC 9 від 19.02.2022 р., кредит готівкою на карту більше року - 183 700 грн. - НОМЕР_7 , Угода № SAMDNWFC 9 від 19.02.2022 р., карта Універсальна - 89 964,16 грн. - НОМЕР_8 , Угода № 9196 від 19.02.2022 р. кредит готівкою на суму 183 700 грн.

Окрім того, зазначає, що у відповідь на запит, листом слідчого СВ ВП № 2 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області капітана поліції Тамошевського В.В. від 10.03.2023 № 1973/36.2- 2023, де вказано, що матеріали досудового розслідування № 0000273 за ознаками ч. 2 ст. 190 ККУ, перебувають у його провадженні. Відповідачка вказує, що випискою АТ КБ «Приватбанк» за договором № б/н за період 19.02.2022- 01.10.2024 року по картці-рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 28.02.2022, з котрої вбачається, що кошти у розмірі 80 000,0 грн знімалися у банкоматах міста Херсон 20-21.02.2022 р. Тобто, у виписці, наданій Банком як додаток № 2 до позовної заяви, чітко вказується, що 21.02.2022 року кошти у розмірі 80000,0 грн знімалися у банкоматах міста Херсон, у котрому відповідачка ніколи в житті не була. Відтак, відповідачка ОСОБА_1 не підписувала кредитний договір від 19.02.2022 та не отримувала картку «Універсальна», а відтак не може нести відповідальність за нібито прострочену суми заборгованості.

09.01.2025 року, на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Представник банку зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Додатково зазначила, що кожна операція спрямована на використання коштів через Інтернет Банкінг підтверджується введенням ОТП- паролю, який надсилається банком на мобільний телефон Клієнта, у разі якщо ОТП- пароль буде введено не вірно платіж Банком не буде проведений.

У разі збігу пароля з відправленим клієнту Банк перевіряє номер мобільного телефону клієнта, а саме: чи зареєстрований він в системі Приват24 і/або Mobile Banking.

Якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону клієнта, вважається, що Клієнт прийняв умови публічного договору, розміщеного у відповідному розділі Умов та правил, згідно з яким клієнту надаватимуться затребувані ним послуги. Сторони визнають OTP-пароль, що збігся, електронним підписом клієнта.

У зв`язку з вищенаведеним вважає, що з боку Банку порушення умов договору та норм закону відсутні.

Окрім того, зазначає, що Клієнт не надав належних доказів стосовно того, що 19.02.2022 року не ним особисто виконані наведені у виписці операції.

Із відповідачкою за допомогою ОТР пароля було підписано Кредитний договір б/н від 19.02.2022 р. про надання строкового кредиту у розмірі 183 700.00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18%. Додатково з відповідачкою за допомогою ОТР пароля підписаний Графік кредиту.

Зазначає, що лише за допомогою входу в сервіс Приват24, а отже введення паролю для такого входу, використання фінансового телефону відповідачки та іншої особистої інформації, можливо знімати та переказувати кошти. Крім того, на даний час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадження жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, отже, заперечення відповідачки з цього приводу не можуть прийматися до уваги.

Згідно виписки по рахунку, відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Просить позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують.

Відповідачка ОСОБА_1 та представник відповідачки , ОСОБА_2 , просили суд відмовити в задоволенні позову, зіславшись на обставини аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наведених нижче підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклала договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 18.12.2020 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з метою отримання банківської картки для перерахування заробітної плати державного службовця.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 19.02.2022 року між банком та відповідачкою за допомогою ОТП пароля був укладений (підписаний) кредитний договір, що підтверджується письмовою анкетою-заявою, підписаною уповноваженою банком особою та ОСОБА_1 . У цій анкеті-заяві зазначається, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

У цій заяві ОСОБА_1 засвідчила, що ознайомилася з договором надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами. Згідно наданого позивачем розрахунку внаслідок несвоєчасної сплати боржником щомісячних платежів за користування кредитними коштами виникла заборгованість, яка станом на 29.09.2024 року складає 112 894,76 грн., із яких: 91871,76 грн. заборгованість за тілом кредиту, 21023грн. заборгованість за відсотками, яку банк просив стягнути з відповідачки.

З матеріалів справи та пояснень відповідачки, наданих в судовому засіданні встановлено, що за фактом шахрайства, заволодіння невідомою особою 19.02.2022р. кредитними грошовими коштами у сумі 89 964 грн. шляхом обману, зловживання довірою, оформлення на ОСОБА_1 кредитної карти Приватбанку UА 8875404, внесено відомості в ЄРДР і провадиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000273 від 28.02.2022. ОСОБА_1 визнана потерпілою.

Відповідачка вказує, що кредитної карти на своє ім`я ОСОБА_1 не відкривала, також нікому не повідомляла свої паспортних даних. Доступ до її банківських рахунків був лише у неї.

З наданого Банком примірника підписаного в електронній формі Кредитного договору б/н від 19.02.2022 слідує, що вказаний договір нібито підписаний ОСОБА_1 у суботу 19.02.2022 року , о 19.45год.

Станом на час вказаних подій (18.02.2022 - 02.03.2022) загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також ви-значення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними система-ми встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Цей закон втратив чинність 01.08.2022 року, тобто був чинний станом на існування спірних правовідносин.

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Станом на час вказаних подій (18.02.2022 - 02.03.2022) також діяло Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року (надалі - Положення). Це Положення також втратило чинність 01.08.2022 року, тобто було чинним станом на існування спірних правовідносин.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 11 розділу VI Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, оскільки кошти у розмірі 89 964, 16 грн. були зняті без відома відповідачки, не з вини відповідачки, без фізичного пред`явлення нею як користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу, вона негайно коли їй це стало відомо повідомила Банк про ці незаконні дії, а Банк жодним чином не довів, що саме її дії чи бездіяльність призвели до вказаних шахрайських дій, відповідачка не несе відповідальність за здійснення цього незаконного переказу.

Вказане підтверджується і постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05.04.2021 у справі № 336/3989/19:

«Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог».

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА 1 як користувач картки послуг щодо збільшення ліміту та замовлення послуги «Миттєва розстрочка» не замовляв та для їх виконання банком жодних дій не вчиняв, одразу звернувшись до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк» для з`ясування питання щодо зняття з його картки значної суми коштів без його розпорядження, а також звернувся до поліції з приводу шахрайських дій, проведених за його карткою. При цьому відповідач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не довів вину позивача у вказаних операціях, не виконав ухвалу суду першої інстанції про витребування доказів, зокрема, щодо вчинення позивачем будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ «КБ «ПриватБанк» письмово, чи в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24», а також оформлення позивачем послуги «Миттєва Розстрочка».

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які ним не замовлялися та не оформлялися, що завдало йому істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати, та нарахування плати у великому розмірі за послугу «Миттєва розстрочка» за кредитні кошти, які ним не отримувались, а сама послуга не замовлялась».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Згідно ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідачка, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Вказаний висновок міститься в постанові Львівського апеляційного суду від 27.01.2025 року у справі № 466/6625/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Судом встановлено факт звернення відповідачки до банку про надання виписки по рахунку та рух коштів та повідомленні банк про вчинення шахрайських дій щодо неї, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , не є підставою для задоволення позову.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.02.2022 року у розмірі 112 894,76 грн. та стягненні судового збору відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.04.2025 року.

Суддя І. Є. Зима