П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Київ

Справа № 752/27233/18

Провадження: № 22-ц/824/2792/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Салівона Віталія Івановича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К. Г.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно отриманих коштів,

у с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.07.2018 року у м. Полтава з вини водія автомобіля «КIASportage», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_3 сталася ДТП за участю автомобіля «HyndaiElantra», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача. Цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДПТ була застрахована у ПРАТ «СК «ЮНІВЕС», згідно полісу АМ/2393630 від 07.04.2018, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн.

У визначений законом строк він, позивач, подав заяву про відшкодування страхових виплат. ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 53 777,23 грн, однак вказаної суми страхового відшкодування не вистачає на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля «Hyndai Elantra». Згідно експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту складає 89 236,89 грн.

Оскільки ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не погоджувало з ним як потерпілим розмір страхового відшкодування, яке підлягало виплаті, позивач вважає, що у страхової компанії виник обов`язок по сплаті позивачу недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 35 459,23 грн, оскільки право на стягнення шкоди із страхової компанії, у якій застрахована відповідальність, та із особи, яка завдала шкоди, є абсолютним правом постраждалої сторони. Отже, на думку позивача, недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 35 459,23 грн підлягає відшкодуванню солідарно з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та ОСОБА_2 .

У грудні 2020 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернулось до суду із зустрічним позовом, який обґрунтовано тим, що страхова виплата ОСОБА_1 була здійснена на підставі постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 у справі №554/5922/18, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні ДТП. Проте, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25.11.2020 у справі №554/5922/18 скасовано постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в її діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Отже, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 не настала, вказана ДТП не є страховим випадком у розумінні закону, а тому сплачена сума страхового відшкодування підлягає поверненню ОСОБА_1 на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_4 1 878 грн 85 коп у відшкодування матеріальної шкоди, 2 500 грн 00 коп витрат на проведення експертизи, 704 грн 80 коп судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Салівон В. І. в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» подав апеляційної скарги, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові ОСОБА_4 та задоволення зустрічного позову ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС».

На обґрунтування доводів апеляційних скарги зазначив, що в постанові Полтавського апеляційного суду від 25.11.2020 року встановлено, що в ДТП винним є обидва учасники, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дії яких не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України. Отже, у зв`язку з обопільною виною двох учасників ДТП розмір страхового відшкодування мав би складати половину від виплаченого ОСОБА_1 страхування (55 926,32 грн,) тобто, 27 963,16 грн. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 безпідставно отримав 26 084,31 грн.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Каченюк О.Г. в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що вина ОСОБА_1 в ДТП не встановлена, а наявність завданої шкоди є. Вину ОСОБА_2 , хоч і часткову, визнає сам страховик в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 23.07.2018 у м. Полтава по вул. Пушкіна, 47 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, у порушення п. 10.9 ПДР, не впевнилася в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався позаду. Внаслідок зазначеного транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДПТ була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно полісу АМ/2393630 від 07.04.2018, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн, франшиза 0,00 грн.

23.07.2018 року ОСОБА_5 подав до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» заяву про подію та на виплату страхового відшкодування.

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 у справі №554/5922/18 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

14.09.2019 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у загальному розмірі 54 047,47 грн. (а.с.219-220, т. І).

25.11.2020 року постановою Полтавського апеляційного суду у справі 554/5922/18 скасовано постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «КIA Sportage» під керуванням ОСОБА_2 презюмується. У постанові Полтавського апеляційного суду від 25.11.2020 у справі 554/5922/18 зроблено висновок про те, що у даній дорожній обстановці ОСОБА_2 мала б діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. Вина ОСОБА_2 підтверджується й висновком експерта №159 від 08.11.2018 року. Оскільки відповідачка ОСОБА_2 є відповідальною особою за завдані збитки позивачу, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом АМ/2393630 від 07.04.2018, відповідач ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» зобов`язаний в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану позивачу, що сталася внаслідок ДТП.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку.

Відповідно до статті 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин - Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1961-IV для цілей цього закону потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно пунктів 9.1., 9.2., 9.4. статті 9 Закону № 1961-IVстрахова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиціявикладена Верховним Судом у постановах: від07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц (провадження № 61-20728св19) зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальностіза завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Обґрунтовуючи позов про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 в якості доказі на підтвердження факту винуватості відповідачки у завданні йому збитків посилався на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 року у справі № 554/5922/18, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також висновок експертного дослідження обставин та механізму ДТП за участі автомобілів «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 та «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 № 159 від 08.11.2018 року.

Надаючи оцінку вказаним доказам, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23.07.2018року серії БД № 056017, 23 липня 2018 року, гр. ОСОБА_2 близько 09 години 10 хвилин, керуючи автомобілем «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Полтава, вул.Пушкіна,47 рухаючись заднім ходом, в порушення п.10.9 ПДР України, не впевнилась в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався позаду.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 у справі №554/5922/18 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

25.11.2020 року постановою Полтавського апеляційного суду у справі 554/5922/18 скасовано постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністаривного правопорушення, суд апеляційної інстанції виходив із даних судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи № 1096/1097 від 28.11.2019 року, якою встановлено, що водій ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці не порушувала вимоги 10.9 Правил дорожнього руху України, як це помилково зазначено в постанові Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018.

Згідно висновку експерта № 1096/1097 за результатами комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи:

1.Встановити з достатньою точністю кут контактування автомобіля «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , виходячи з об`єктивної слідової інформації та наявних на фотознімках ушкоджень транспортних засобів експертним шляхом неможливо з мотивів, викладених в дослідницькій частині висновку експертизи.

2.Механізм зіткнення автомобіля «КIASportage», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 з достатньою точністю встановити експертним шляхом неможливо, однак за загальними ознаками в момент зіткнення автомобіль «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 своєю лівою передньою частиною в районі лівого переднього крила та лівого переднього колеса контактував з задньою правою частиною автомобіля ««КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , в районі нижньої частини заднього бампера справа. Визначити, чи знаходився автомобіль «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , при контактуванні в нерухомому або в рухомому стані експертним шляхом неможливо з мотивів, викладених в дослідницькій частині висновку експертизи.

3.Визначити з достатньою точністю розташування місця зіткнення автомобіля «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 відносно меж проїзної частини та придорожніх об`єктів (буд.№47) експертним шляхом неможливо з мотивів, викладених в дослідницькій частині висновку експертизи. В той же час, за умов, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, місце зіткнення в поперечному напрямку могло розташовуватися в межах правого заднього кута автомобіля «Kia Sportage» по траєкторії його руху, а в подовжньому напрямку - вказаному при додатковому огляді місця пригоди, тобто на відстані 18.2 м від кута будинку № 47.

4.За умов, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України.

5.За умов, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Kia Sportage».

6.За умов, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України.

7.Визначити технічну можливість уникнути зіткнення з боку водія автомобіля «Kia Sportage» ОСОБА_2 експертним шляхом неможливо з мотивів, викладених в дослідницькій частині висновку експертизи.

8. За умов, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, в дорожній обстановці, що склалася, дії водія автомобіля «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Визначити технічну можливість уникнути зіткнення з боку водія автомобіля «Kia Sportage» ОСОБА_2 експертним шляхом неможливо, тому і встановити причинний зв`язок між діями водія автомобіля «Kia Sportage» ОСОБА_2 і подією ДТП експертним шляхом неможливо.

Наданий під час апеляційного перегляду висновок № 159 від 08.11.2018 експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , та«Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , проведеного на замовлення ОСОБА_1 , не прийнятий судом до уваги виходячи з того, що в розпорядженні цього експерта не було всіх матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а сам експерт не був попереджений про відповідальність за статтями 384,385 КК України.

Зміст постанови Полтавського апеляційного суду від 25.11.2020 року у справі 554/5922/18 свідчить про відсутністьвини відповідачки ОСОБА_2 в скоєнні ДТП, оскільки експертом було встановлено, що водій ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці не порушувала вимоги п. 10.9 ПДР України, які їй були інкриміновані при вчиненні адміністративного правопорушеня, передбаченого ст. 124 КУпАП. Так, експертом було визначено, що обида водії - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повиннібули діяти у відповідності з вимогами п.12.3 ПДР України. Проте, лише дії водія автомобіля «HyndaiElantra», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України і, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково вважав, що вина водія автомобіля марки «КIA Sportage» ОСОБА_2 презюмується, оскільки вказане спростовується постановою Полтавського апеляційного суду від 25.11.2020 року у справі 554/5922/18.

Крім того, суд першої інстанції помилково послався на висновок експертного дослідження № 159 від 08.11.2018 року та не урахував, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18.

Як вище зазначено, у висновку експертного дослідження № 159 від 08.11.2018 року, що був наданий позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що такий висновок підготовлений для подання до суду, а тому такий висновок не може вважатись належним та допустимим доказом у цій справі

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про вину ОСОБА_2 у вчиненні 23.07.2018 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для покладення на ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування шкоди позивачу, завданої внаслідок ДТП, відповідно, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відхиляючи посилання представника ОСОБА_1 на те, що ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» в апеляційній скаргі частково визнало факт винуватості ОСОБА_2 у заподіянні збитків, колегія суддів зазначає, що встановлення факту наявності чи відсутності вини відноситься до виключної компетенції суду, і в рамках даної справи факт винуватості ОСОБА_2 в заподіянні збитків ОСОБА_1 внаслідок ДТП судом не встановлено.

Вирішуючи питання вирішення зустрічних позовних вимог колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).

В разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (стаття 22 Закону № 1961-IV).

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною першою статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені статтею 1212 ЦК України.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для застосування до спірних правовідносин у справі ст.1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Встановивши, що після отримання ОСОБА_1 як потерпілим страхового відшкодування адміністративне провадження щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, інших доказів вини ОСОБА_2 у заподіянні збитків ОСОБА_6 матеріали справи не містять, колегія суддів дійшла висновку у відповідача відпала підстава для отримання страхового відшкодування у розмірі 54 047,47 грн, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до вимог статті 1212 ЦК України.

Разом з тим, згідноположень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під матеріальними межами судового розгляду слід розуміти обов`язок суду вирішити справу на підставі тільки тих вимог, які заявлені заінтересованими особами. Процесуальні межі полягають у тому, що суд розпочинає розгляд справи не інакше як за заявою (скаргою) заінтересованої особи.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» просило суд зустрічний позов задовольнити частково у розмірі 26 084,31 грн, а не на суму 54 047,47 грн, як було заявлено в зустрічній позовній заяві.

З огляду на положення статті 13 ЦПК України, зустрічний позов ПрАТ ««Страхова компанія «ЮНІВЕС» підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» безпідставно отриманого страхового відшкодування у розмірі 26 084,31 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням вимог нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , та про часткове задоволення позовних вимог ПрАТ ««Страхова компанія «ЮНІВЕС».

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-четвертої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» зазначила орієнтовний розмір судових витрат, який складається з судового збору у розмірі 2 102 грн, та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

На обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» надало суду копію договору № 26/2020 про надання правничої допомоги від 09.12.2020 року, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та адвокатом Домашенком О.О., ордер та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно розділу 4 договору № 26/2020 про надання правничої допомоги від 09.12.2020 року, вартість правової допомоги, що надається виконавцем, складає 5 000 грн.

За результатами надання правової допомоги складається акт, що підрисується представниками кожної сторони. В акті вказується обсяг наданої виконавцем правової допомоги і її вартість.

Однак, матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також акту наданих послуг, а тому в колегії суддів відсутні підстави вважати заявлені до стягнення судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн доведеними та такими, що підлягають відшкодуванню.

Зважаючи на викладене, за наслідками перегляду вказаної справи підлягають розподілу лише судові витрати по сплаті судового збору.

Матеріали справи свідчать, що ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС»за подання позовної заяви сплатило судовий збір у розмірі 2 102 грн, а за подання апеляційної скарги 4034,10 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (48,26%) з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 961,29 грн.

Керуючись ст. ст. 367-368, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Салівона Віталія Івановича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС`задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Зустрічний позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно отриманих коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72) страхове відшкодування у розмірі 26 084,31 (двадцять шість тисяч вісімдесят чотири) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 961,29 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят одна) грн 29 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова