КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2343/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гречан Марини Василівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року у складі судді Савлук Т.В.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ТОВ "Євро-Реконструкція" звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 104 436 грн 12 коп, інфляційну складову боргу у розмірі 24 389 грн 73 коп та 3% річних у розмірі 7 194 грн 56 коп, судовий збір у розмірі 2 684 грн та 35 гривень за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позов обґрунтовано тим, що надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

ОСОБА_1 є споживачкою послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення, за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак відповідачка з травня 2017 року своєчасно не вносить плату за отримані послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення та з вересня 2016 року не вносить плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 травня 2023 року у розмірі 104 436 грн 12 коп, що є предметом спору.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води в розмірі 104 436 грн 12 коп, інфляційну складову боргу в розмірі 6 368 грн 94 коп, та 3% річних у розмірі 2 917 грн 06 коп, а всього на загальну суму 113 722 грн 12 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Гречан М.В. в інтересах ТОВ «Євро-Реконструкція» не погоджується з заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року, просить скасувати його і ухвалити нове рішенням, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно доданого до позовної заяви розрахунку суми боргу за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячого водопостачання чітко вказано, що заборгованість обліковується станом на 30 квітня 2023 року, а нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснюється по 23 лютого 2022 року, тобто до введення в дію воєнного стану в Україні.

Посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 встановлено заборону нарахування в період дії воєнного стану неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка виникла в період дії воєнного стану.

Вказує, що оскільки 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер та не є неустойкою (штрафом, пенею), положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», якими заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги - не поширюються на предмет розгляду цієї справи та відповідно не підлягають застосуванню.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. При цьому, участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (частина 2 ст. 372 ЦПК України).

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника товариства.

Відповідачка ОСОБА_1 про дату розгляду справи повідомлена у відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.92).

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність учасників справи, задовольнивши відповідне клопотання представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині не задоволених вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення у апеляційному порядку на предмет його законності і обґрунтованості саме у цій частині, в межах доводів, наведених заявником у апеляційній скарзі та не вдається до оцінки і аналізу його законності і обґрунтованості у неоскарженій частині.

Відповідно до п.п. 5,6 ст.1 Закону України «Про комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п. 2 ст. 5 цього Закону комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

У порядку ч. 1 ст. 13 цього Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем (ч.ч.4, 5 ст. 13 цього Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

Зі справи убачається, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року за № 198 (а.с. 35 на звороті).

Відповідно до даних витягу з реєстру територіальної громади м. Києва відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та є користувачем наданих позивачем послуг (а.с. 18).

Рішенням суду першої інстанції в неоскаржуваній частині визнано доведеним, що відповідачка своєчасно не вносила плату за послуги постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 104 436 грн 12 коп.

Також судом визнано доведеним наявність підстав до стягнення на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з часу виникнення боргу і по березень 2020 року інфляційну складову боргу в розмірі 6 368 грн 94 коп, та 3 % річних у розмірі 2 917 грн 06 коп.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з березня 2020 року по лютий 2022 року, суд виходив з того, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 530-IX від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), а також 3% річних та інфляційних втрат.

Між тим, з такими висновками суду погодитися неможливо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, й його дію припинено 30 червня 2023 року.

Згідно положень Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Отже, положеннями Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IХ на період дії карантину за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги заборонено нарахування та стягнення лише неустойки (штрафів, пені).

Положеннями згаданого Закону не передбачено заборон щодо нарахування судом на заборгованість за житлово-комунальні послуги на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Зазначене свідчить про те, що районний суд неправильно витлумачив зміст Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IХ й дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав застосування як відповідальності за невиконання відповідачами грошового зобов`язання у зв`язку з несплатою вартості наданих позивачем послуг, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних після 20 березня 2020 року і по 23 лютого 2022 року, як заявлено у позові.

Окрім цього, ухвалюючи рішення, суд відмовивши у стягненні з боржника трьох відсотків річних та інфляційних не звернув увагу на зміст долучених до справи розрахунків, відповідно до яких позивач просив стягнути відповідні нарахування, проведені станом на лютий 2022 року (а.с. 20-23).

Дані долучених до справи розрахунків заборгованості з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат узгоджуються з наявними у справі доказами, відповідає установленому в зазначений період індексу інфляції та ґрунтуються на законі й відповідачами не спростовано.

Таким чином, з дати виникнення й по 23 лютого 2022 року боржниця за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води зобов`язана сплатити як відповідальність за невиконання грошового зобов`язання 3% річних у розмірі 7 194 грн 56 коп та інфляційну складову боргу у розмірі 24 389 грн 73 коп.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат шляхом задоволення позову в цій частині.

Підлягає скасуванню й рішення суду в частині визначеної суми судового збору, остільки з урахуванням задоволення апеляційної скарги, оплаченої судовим збором у сумі 4 026 грн, в частині вимог установлений судом розмір підлягає збільшенню з 2 684 грн до 6 710 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність викладення резолютивної частини судового рішення в новій редакції.

Разом з тим підстав до стягнення з відповідачки, як зазначено в апеляційній скарзі, додаткових витрат - 35 грн за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки у відповідності до ст. 81 ЦПК України позивачем не доведено понесення таких витрат, доказів сплати вказаної суми матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гречан Марини Василівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року в частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_1 інфляційну складову боргу, 3 % річних, судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Резолютивну частину заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 липня 2024 року викласти в наступній редакції:

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, адреса: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води, в сумі 104 436 грн 12коп., інфляційну складову боргу у розмірі 24 389 грн 73 коп та 3 % річних у розмірі 7 194 грн 56 коп, всього 136 020 грн 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, адреса: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) судовий збір пов`язаний з розглядом справи сумі 6 710 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: