Справа № 149/1257/24
Провадження № 22-ц/801/847/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 рокуСправа № 149/1257/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,

розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Робак М.В.,

встановив:

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Заява мотивована тим, що виконавчі листи видані до набрання законної сили заочним рішенням суду.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою, в якій він просив суд визнати виконавчі листи Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у справі №149/1257/24, видані 13 вересня 2024 року про стягнення судового збору в сумі 3028,0 грн; судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн; заборгованості за заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" № _CARD від 31 березня 2019 року у розмірі 79253 грн 41 коп. такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа ТОВ «Брайт Інвестмент» про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у цивільній справі №149/1257/24 за позовом ТОВ «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Визнано виконавчі листи Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у справі №149/1257/24, видані 13 вересня 2024 року про стягнення судового збору в сумі 3028,0 грн; судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн; заборгованості за Заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № _CARD від 31 березня 2019 року у розмірі 79253 грн 41 коп. такими, що не підлягають виконанню.

Ухвала Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року мотивована тим, що виконавчі листи у даній цивільній справі видані Хмільницьким міськрайонним судом 13 вересня 2024 року, тобто до набрання законної сили рішенням Хмільницького міськрайонного суду, тому вони мають бути визнані такими, що не підлягають виконанню.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» подало апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просили суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника з моменту залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення останньому надається право оскаржити рішення в загальному порядку шляхом направлення апеляційної скарги, але вказане ніяк не впливає на строк набрання законної сили заочного рішення. Вважають, що заочне рішення від 21 травня 2024 року набрало законної сили 20 червня 2024 року, а додаткове рішення від 05 червня 2024 року 05 липня 2024 року відповідно, а тому виконавчі листи видані 13 вересня 2024 року видані у відповідності до чинного законодавства.

14 березня 2025 року від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Лучинського В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи ТОВ «Брайт Інвестмент» викладені в ній вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов вірного висновку про задоволення заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення, які викладені в відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду відповідає.

Апеляційним судом встановлено, що 21 травня 2024 року заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду задоволено позовні вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

10 вересня 2024 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення та зазначено, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку в 30-ти денний строк з дня проголошення ухвали про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

13 вересня 2024 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчі листи у справі №149/1257/24 про стягнення судового збору в сумі 3028,0 грн; судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн; заборгованості за Заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № _CARD від 31 березня 2019 року у розмірі 79253 грн 41 коп.

16 жовтня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року та додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області 05 червня 2024 року у даній справі повернуто особі, яка її подала.

24 січня 2025 року постановою приватного виконавця накладено арешт на кошти боржника на підставі виконавчого листа від 13 вересня 2024 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ст. 18 ЦПК України).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження розглядається як завершальна стадія судового провадження, сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішенні по справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом, а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина суду. Таким чином, остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, повинно бути виконаним, що відповідає принципу верховенства права, який договірні сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи вказану Конвенцію.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд, визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

З аналізу вказаних норм вбачається, що виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у двох випадках: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4-7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час проголошення повного рішення суду суд може оголосити лише його вступну та резолютивну частини та негайно вручити копії такого рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У разі проголошення у судовому засіданні скороченого (вступної та резолютивної частин) рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення. Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Заочне рішення набуває законної сили на загальних підставах, передбачених ст.ст. 273, 284, 289, 354 ЦПК України.

Так, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Отже, виходячи з аналізу вказаної норми права, виконавчий лист може бути виданий, якщо судове рішення набрало законної сили, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо скаргу не було подано, або після розгляду справи в апеляційному порядку, якщо рішення залишено без змін, крім випадків, передбачених законом, зокрема, при негайному виконанні рішення (наприклад, у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, поновлення на роботі), виконавчий лист може бути виданий одразу після ухвалення рішення судом першої інстанції, навіть якщо воно ще не набрало законної сили. У випадку ж заочного рішення виконавчий лист може бути виданий лише після закінчення строку на подання заяви про його перегляд відповідачем, а якщо така заява подана після її розгляду судом першої інстанції. Якщо заочне рішення не було скасоване та після його перегляду залишилося в силі, тоді застосовуються загальні правила апеляційного оскарження, і виконавчий лист видається лише після завершення апеляційного провадження або після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана.

Вказана справа, а саме стягнення кредитної заборгованості не відноситься до категорії негайного виконання рішення, відтак виконавчий лист у вказаній справі може бути виданий лише після набрання заочним рішенням набирає законної сили, тобто після закінчення строку на подання заяви про його перегляд (30 днів з дня його проголошення). Водночас, якщо відповідач подасть таку заяву, то виконання рішення відкладається до моменту розгляду цієї заяви судом першої інстанції. У разі відмови в перегляді заочного рішення або залишення його без змін строк на апеляційне оскарження починається з моменту отримання відповідачем ухвали суду за результатами розгляду заяви. Якщо відповідач не скористався правом на перегляд заочного рішення або після його перегляду рішення не було скасовано, тоді застосовуються загальні правила апеляційного оскарження, і виконавчий лист видається лише після закінчення строку на апеляційне оскарження або після апеляційного перегляду, якщо рішення залишене без змін.

Аналізуючи встановлені обставини справи та чинні норми законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що виконавчі листи від 13 вересня 2024 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області були видані передчасно, оскільки заочне рішення суду від 21 травня 2024 року на той момент не набрало законної сили.

Так відповідно до норм цивільного процесуального законодавства, строк на апеляційне оскарження заочного рішення у цій справі розпочався лише з моменту проголошення ухвали від 10 вересня 2024 року, якою суд відмовив у перегляді заочного рішення. Таким чином до моменту завершення строку на апеляційне оскарження, а саме 10 жовтня 2024 року, рішення не могло вважатися таким, що набрало законної сили. Враховуючи зазначене, видача виконавчих листів 13 вересня 2024 року, тобто до завершення цих процесуальних строків є передчасною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання таких виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність у відповідача права оскаржити рішення в загальному порядку шляхом направлення апеляційної скарги ніяк не впливає на строк набрання законної сили заочного рішення є неспроможними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом процесуальних норм, адже ст. 289 ЦПК України визначає порядок набрання заочним рішенням законної сили, що викладений вище.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладених висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» залишити без задоволення.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк