ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2675/23 Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В. В.
Провадження № 22-ц/818/93/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про розірвання шлюбу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М.,Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Тільного Анатолія Олексійовича на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 травня 2024 року та представника ОСОБА_2 - адвоката Мойсюка Андрія Миколайовича на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 травня 2024 року та на додаткове рішення Зміївського районного суду Харківської області від 31 травня 2024 року, по цивільній справі № 621/2675/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділу майна та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу та про визнання права власності на частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

в с т а н о в и в :

13.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу.

27.07.2023, 31.07.2023 та 25.12.2023 ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та в остаточній редакції просила:

- шлюб, який зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у Зміївському відділі реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 07, від 23.04.1988, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , - розірвати;

- визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 наступне майно:

1) житловий будинок, загальною площею 258 кв.м, житлова площа 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований в КП "Зміївське БТІ" 03.12.2012, реєстраційний номер 38387889;

2) нежитловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,3 кв.м, приміщень в нежитловому будинку літ. А-1, а саме: 2-1 пл. 22,8 кв.м, 2-2 пл. 7,0 кв.м, 2-3 пл. 7,0 кв.м, 2-4 пл. 8,1 кв.м, 2-5 пл. 11,6 кв.м, 2-6 пл. 10,8 кв.м, 2-7 пл. 48,0 кв.м, 2-8 пл. 19,5 кв.м, 2-9 пл. 98,6 кв.м, 2-10 пл. 10,0 кв.м, 2-11 пл. 4,4 кв.м, 2-12 пл, 4,0 кв.м, 2-13 пл. 13,4 кв.м, 3-1 пл. 4,0 кв.м, 3-2 пл. 9,7 кв.м, підвал: II пл. 62,5 кв.м, III пл. 2,5 кв.м, IV пл. 2,3 кв.м, V пл. 70,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 319549 від 01.12.2014;

3) транспортний засіб Daimler-Chrysler 213, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2148 (см3), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 23.05.2008;

- судові витрати по справі стягнути з відповідача.

На обґрунтування позовної вимоги щодо розірвання шлюбу зазначила, що з 23.04.1988 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Вони від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З червня 2022 року між ними припинилися шлюбні відносини, оскільки вони мають різні погляди на життя, шлюб та сім`ю, ведення спільного господарства, а також несумісні характери. За час спільного життя відповідач нехтував сімейними цінностями, за його ініціативи виникали сварки, свідками, яких були діти.

Отже, вважала, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. На примирення не згодна. В добровільному порядку через органи РАЦС відповідач не бажає розірвати шлюб.

На обґрунтування вимоги про визнання особистою приватною власністю нерухомого та рухомого майна, набутого під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , зазначила, що за час перебування у шлюбі, було придбано: 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності було зареєстроване саме за нею; житловий будинок, загальною площею 258 кв.м, житлова площа 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване за відповідачем; транспортний засіб Daimler-Chrysler 213, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2148 (см3). Саме вказане майно вона вважала особистою приватною власністю, за наступних підстав.

З 21 вересня 1998 року вона (позивач) є фізичною особою - підприємцем, має стабільний та достатній рівень матеріального забезпечення, який дозволяв та дозволяє їй придбавати рухоме та нерухоме майно для ведення підприємницької діяльності.

Позивач ОСОБА_1 як ФО-П придбала за кошти від здійснення підприємницької діяльності 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,3 кв.м, приміщень в нежитловому будинку літ. А-1, а саме: 2-1 пл. 22,8 кв.м, 2-2 пл. 7,0 кв.м, 2-3 пл. 7,0 кв.м, 2-4 пл. 8,1 кв.м, 2- 5 пл. 11,6 кв.м, 2-6 пл. 10,8 кв.м, 2-7 пл. 48,0 кв.м, 2-8 пл. 19,5 кв.м, 2-9 пл. 98,6 кв.м, 2-10 пл. 10,0 кв.м, 2-11 пл. 4,4 кв.м, 2-12 пл, 4,0 кв.м, 2-13 пл. 13,4 кв.м, 3-1 пл. 4,0 кв.м, 3-2 пл. 9,7 кв.м, підвал: II пл. 62,5 кв.м, III пл. 2,5 кв.м, IV пл. 2,3 кв.м, V пл. 70,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку, який отриманий ДПІ у Зміївському районі, ОСОБА_1 за перший квартал 2004 року отримала дохід у сумі 32 875 грн 34 коп., за другий квартал 2004 року отримала дохід у сумі 74 434 грн 15 коп., за третій квартал 2004 року отримала дохід 111 944 грн 60 коп., за четвертий квартал 2004 року отримала дохід у сумі 155 137 грн 67 коп. Загальна сума отриманого доходу за 2004 рік склала 374 391 грн 76 коп. Частина нежитлової будівлі площею 416 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , використовується ОСОБА_1 для ведення підприємницької діяльності.

Отже вважала, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, є її особистою приватною власністю (ст. 57 СК України).

Відповідно до договору купівлі-продажу № 74/100 від 01.12.2004 вартість частини нежитлової будівлі з відповідною частиною надвірних будівель становила 51 000 грн 00 коп. Покупцем була саме вона. Інформація в договорі купівлі-продажу про те, що грошові кошти, або частину грошових коштів на придбання нежитлової будівлі надавав відповідач ОСОБА_2 відсутня, також відсутня інформація в договорі купівлі-продажу щодо подання письмової заяви згоди відповідача ОСОБА_2 , як чоловіка, на придбання нежитлової будівлі його дружиною ОСОБА_1 , що свідчить про придбання нею цієї будівлі за особисті кошти, отримані від підприємницької діяльності.

Так, житловий будинок, загальною площею 258 кв.м, житлова площа 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 . Реєстрацію речових прав на нерухоме майно було здійснено на відповідача ОСОБА_2 , оскільки вони спільно проживали та вели спільний побут, а підстав для розірвання шлюбу та розподілу нажитого майна подружжя на той час не було.

Водночас, будівництво цього житлового будинку проводилося за її кошти, які вона отримала як ФО-П, відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця в період із 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 та 2022 років. Загальний обсяг отриманих доходів від підприємницької діяльності за період 2010 по 2022 рік склав 10 947 010 грн 27 коп. Отже, маючи достатньо отриманих коштів від ведення підприємницької діяльності, вона за власні кошти збудувала цей житловий будинок.

Посилання відповідача ОСОБА_2 щодо будівництва цього будинку за власні кошти не підтверджені належними доказами, а кошти отримані від відчуження майна (житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 ) на суму 16 905 грн 00 коп., є недостатніми для будівництва житлового будинку.

Таким чином, вважала, що житловий будинок, загальною площею 258 кв.м, житлова площа 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, за адресою: АДРЕСА_1 , є її особистою приватною власністю.

Щодо транспортного засобу Daimler-Chrysler 213, реєстраційний номер НОМЕР_2 , також вважала, що всі підстави для визнання його особистою приватною власністю, з урахуванням позиції відповідача ОСОБА_2 , який не заперечував проти цього.

ОСОБА_2 заперечив проти визнання за позивачкою права власності за вказану нерухомість, та через свого представника адвоката Мойсюк А. М. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій після уточнення 02.02.2024 остаточно просив:

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- припинити право власності на 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 258 кв.м, житлова площа 83,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права спільної сумісної власності з ОСОБА_1 ;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на транспортний засіб Volkswagen LT 46, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , об`єм двигуна 2461 (см3) з одночасним припиненням права спільної сумісної власності з ОСОБА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_5 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв.м, житлова площа 42,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , з одночасним припиненням права спільної сумісної власності з ОСОБА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_5 ;

- визнати за ОСОБА_6 право власності на транспортний засіб Daimler-Chrysler 213, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2148 (см3), з одночасним припиненням права спільної сумісної власності з ОСОБА_2 ;

- визнати за ОСОБА_6 право власності на транспортний засіб Toyota Land Cruiser 120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_9 , об`єм двигуна 3956 (см3), з одночасним припиненням права спільної сумісної власності з ОСОБА_2 .

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що за період шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули наступне рухоме та нерухоме майно: - 74/100 частини нежитлової будівлі (загальна площа 535,80 кв.м) за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2004; - нежитловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ; - житловий будинок загальною площею 258 кв.м, житловою площею 83,80 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ; - двокімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ; - транспортний засіб Toyota Land Cruiser 120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ; - транспортний засіб Volkswagen LT 46, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , право власності зареєстроване за ОСОБА_2 ; - транспортний засіб марки Daimler-Chrysler 213, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності належить ОСОБА_1 на підставі вантажної митної декларації.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що 74/100 частини нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , має бути визнані його особистою приватною власністю, оскільки вона була придбана за його особисті кошти.

Так, під час придбання сторонами договору було обумовлено купівлю-продаж вказаного об`єкту з розстрочкою платежу у два етапи. На першому етап необхідно було внести суму за об`єкт у розмірі 21 000 грн 00 коп. до підписання договору, а решту 30 000 грн 00 коп. покупець зобов`язався сплатити до 16.12.2004. 23.09.2004 ОСОБА_2 вступив у спадщину після померлого батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складалося з наступного: - житлового будинку з верандами загальною площею 69,0 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, гаражу загальною площею 37,2 кв.м, стайні 6,4 кв.м, огорожі загальною площею 16,8 кв.м, хвіртки загальною площею 1,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 16 905 грн 00коп.; - земельної ділянки площею 0,0750 га, наданої для ведення садівництва, що знаходиться на території Калуської міської ради с/ т "Мрія в районі АТП Івано-Франківської області, вартістю 1 177 грн 50 коп.; - вкладу по рахунку № НОМЕР_10 , компенсаційних рахунків № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 .

24.09.2004 ОСОБА_2 відчужив належний йому житловий будинок з придомовою територією та прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , отриманий у спадок. Також, згодом ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку площею 0,0750 га, надану для ведення садівництва, що знаходиться на території Калуської міської ради с/т Мрія" в районі АТП Івано-Франківської області.

Таким чином, маючи достатньо зібраних коштів, виручених за рахунок продажу нерухомого майна, що відійшло ОСОБА_2 у спадок, а також знаходились на вкладах по рахунку № НОМЕР_10 , компенсаційних рахунків № 1, № 5, останнім вдалось придбати 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ., за 51 000 грн 00 коп.

Покупцем у договорі купівлі-продажу зазначена дружина позивача ОСОБА_1 та зареєстроване за нею право власності на вказане нерухоме майно, оскільки сторони обумовили, що на час реєстрації прав власності на нерухоме майно остання здійснювала господарську діяльність, а підстави для розподілу нажитого на той момент були відсутні. Вказану нерухомість ОСОБА_2 тривалий період часу ремонтував, обслуговував та здійснював реконструкцію будівлі. Зокрема, ним за власний кошт було здійснено добудову до вказаного об`єкту у вигляді технічного приміщення-котельні. За домовленістю сторін, вказаний об`єкт нерухомості мав слугувати додатковим джерелом заробітку для забезпечення потреб сім`ї шляхом здійснення підприємницької діяльності. На цей час приміщення частково використовується під потреби продуктового магазину та цеху з виготовлення хлібо-пекарських виробів. Дійсно, відповідач ОСОБА_1 з 1998 року є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність. Однак, сторони спільно вели бізнес та здійснювали підприємницьку діяльність в інтересах та на забезпечення потреб сім`ї. Додатково відкривати позивачу ФОП не було потреби, оскільки останній зосереджував свою діяльність на розбудові та ремонті придбаних об`єктів задля успішного ведення сімейного бізнесу.

На цей час, у зв`язку з судовим процесом щодо розподілу майна подружжя, ОСОБА_2 планує відкрити ФОП з метою подальшого підтримання та ведення бізнесу.

Отже, ОСОБА_2 було придбано 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за особисті кошти, що виручені з продажу отриманого від батька у спадок майна та рахунків/заощаджень батька.

Майно, яке придбане у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя,

Згідно довідок про оцінку рухомого та нерухомого майна, загальна вартість об`єктів рухомого та нерухомого майна, набутого сторонами за період шлюбу становить - 12 331 781 грн 00 коп., за вирахуванням вартості земельної ділянки у 120 000 грн 00 коп., що є об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 . Згідно розділу III зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 вважає об`єкт 74/100 частини нежитлової будівлі (загальна площа 535,80 кв.м) за адресою: АДРЕСА_3 - особистою приватною власністю.

Таким чином, вартість об`єктів рухомого та нерухомого майна, набутого сторонами за період шлюбу спільно становить - 9 131 781 грн 00 коп.

Отже, виходячи з рівності часток подружжя при поділі майна, сторонам належить 1/2 від загальної вартості об`єктів рухомого та нерухомого майна у розмірі 4 565 890 грн 50 коп.

За таких обставин, позивач за зустрічним позовом вважає за необхідне провести розподіл сумісно нажитого майна наступним чином:

1) За ОСОБА_2 визнати право власності на наступні об`єкти рухомого та нерухомого майна з припиненням права власності на зазначені об`єкти за ОСОБА_1 , а саме визнати право власності за ОСОБА_2 на: житловий будинок загальною площею 258 кв.м., житлова площа 83,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 3 500 000 грн 00 коп.; на транспортний засіб VOLKSWAGEN LT46, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 410 000 грн 00 коп.; 1/2 нежитлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 360 000 грн 00 коп.

Таким чином, загальна вартість об`єктів рухомого та нерухомого майна, які позивач за зустрічним позовом просить залишити за собою складає 4 590 000 грн 00 коп., що на 48 219 грн 00коп. більше 1/2 вартості спільного сумісного майна;

2) За ОСОБА_1 визнати право власності на наступні об`єкти рухомого та нерухомого майна з одночасним припиненням права власності на зазначені об`єкти за ОСОБА_2 , а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на: двокімнатну квартиру загальною площею 78,8 кв.м., житлова площа 42,7кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , вартістю 2 900 000 грн 00 коп.; транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , вартістю 777 000 грн 00 коп.; транспортний засіб DAIMLER-CHRYSLER 213, 2003 року випуску, вартістю 184 781 грн 00 коп.; 1/2 нежитлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 360 000 грн 00 коп.

Таким чином, загальна вартість об`єктів рухомого та нерухомого майна, які ОСОБА_5 просить залишити за ОСОБА_1 складає 4 541 781 грн 00 коп., що на 48 219 грн 00 коп. менше 1/2 вартості спільного сумісного майна.

За таких обставин, вбачається, що розподіл спільного сумісного майна, запропонований ОСОБА_2 є найбільш вірогідний з максимально приблизною загальною вартістю від 1/2 належної сторонам частках.

Зазначений розподіл враховує інтереси обох сторін, оскільки тільки один об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення буде у спільній частковій власності по 1/2 частці кожному, а на інше майно сторони отримають право власності на цілісні відокремлені об`єкти рухомого та нерухомого майна відповідно до їх часток, зокрема по житловому об`єкту та рухомому майну. Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 отримає компенсацію за різницю вартості майна у розмірі 48 219 грн 00 коп.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 травня 2024 року Позовну заяву ОСОБА_1 та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , зареєстрований 23 квітня 1988 року Виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 07, - розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишити без змін.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

1) Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 258 кв.м, житловою площею 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, за адресою: АДРЕСА_1 . Іншу 1/2 частку цього житлового будинку залишити у власності ОСОБА_2 ;

2) Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку нерухомого майна у вигляді 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,3 кв.м, приміщень в нежитловому будинку літ. А-1, а саме: 2-1 пл. 22,8 кв.м, 2-2 пл. 7,0 кв.м, 2-3 пл. 7,0 кв.м, 2-4 пл. 8,1 кв.м, 2-5 пл. 11,6 кв.м, 2-6 пл. 10,8 кв.м, 2-7 пл. 48,0 кв.м, 2-8 пл. 19,5 кв.м, 2-9 пл. 98,6 кв.м, 2-10 пл. 10,0 кв.м, 2-11 пл. 4,4 кв.м, 2-12 пл, 4,0 кв.м, 2-13 пл. 13,4 кв.м, 3-1 пл. 4,0 кв.м, 3-2 пл. 9,7 кв.м, підвал: II пл. 62,5 кв.м, III пл. 2,5 кв.м, IV пл. 2,3 кв.м, V пл. 70,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . Іншу 1/2 частку цього нерухомого майна у вигляді 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель залишити у власності ОСОБА_1 ;

3) Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нежитлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 . Іншу 1/2 частку цього нежитлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (торгівельного комплексу) залишити у власності ОСОБА_2 ;

4) Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, загальною площею 78,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 . Іншу 1/2 частку цієї квартири залишити у власності ОСОБА_2 ;

5) Визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб: Daimler-Chrysler 213, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2148 (см3);

6) Визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб: Volkswagen LT 46, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , об`єм двигуна 2461 (см3);

7) Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку транспортного засобу: Toyota Land Cruiser 120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_9 , об`єм двигуна 3956 (см3). Іншу 1/2 частку цього транспортного засобу залишити у власності ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовної заяви ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тільний А.О. просить частково скасувати рішення та ухвалити нове в частині позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи в суді, грубо порушено норми процесуального права, визначені у ч.3 ч.6 та ч.9 ст.212 ЦПК України та ст.260 ЦПК України.

Вказує, що твердження суду першої інстанції що довідки є недопустимим доказом не відповідає дійсності, представником позивача було надано звіт про оцінку майна, об`єкта оцінки 74/100 частини нежитлової будівлі з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,30 к.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , звіт про оцінку майна, об`єкта оцінки житловий будинок, загальною площею 258,50 в.м, житлова площа 83,80 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та звіт про оцінку рухомого майна транспортного засобу DAIMLER-CHRYSLER 213, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2003 VIN НОМЕР_3 .

Вважає, що вона надала до суду звіти про оцінку нерухомого та рухомого майна в частині своїх позовних вимог при поділі майна, що відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Зауважує, що майно ФОП, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст.60,61 Сімейного кодексу України.

Звертає увагу, що в договорі купівлі-продажу нежитлової будівлі №74/100 визначено, що покупцем є саме ОСОБА_1 .

Вважає, що з врахуванням зазначених належних та допустимих доказів, які було надано до суду ОСОБА_1 , суд першої інстанції зобов`язаний був залишити право особистої приватної власності саме за нею.

Зауважує, що будівництво житлового будинку проводилось за її кошти, що підтверджується доходами які вона отримала, відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку-фізичної особи підприємця.

Таким чином, при поділі майна подружжя, із шести об`єктів рухомого та нерухомого майна яке придбано під час перебування подружжя у шлюбі два переходить у власність ОСОБА_1 та чотири переходить у власність ОСОБА_2 . Вважає, що є всі підстави вважати, що запропонований поділ майна викладений в позові є найбільш оптимальним та достатнім для задоволенні майнових прав обох сторін.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 просить рішення скасувати в частині поділу майна та в цій частині ухвалити нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Вимоги, викладені в уточненій позовній заяві ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що такий розподіл майна, визначений рішенням суду першої інстанції суперечить правам та інтересам обох сторін.

Рішення суду в частині поділу спільного майна подружжя ухвалене без повного та всебічного розгляду, без урахування інтересів сторін та можливості реального розподілу набутого майна на самостійні виокремлені об`єкти, що в подальшому породжує наявність між сторонами додаткових спорів та ускладнень їх вирішення у майбутньому.

Суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на 74/100 частки нежитлового будинку, в той час як вважав наявність особистих коштів від продажу спадкового майна достатнім для придбання.

Вказує, що ОСОБА_1 не заявлялось вимог про розподіл судових витрат та не надано жодних доказів на підтвердження понесених витрат та їх розміру, пов`язаних з розглядом справи, тобто право на розподіл понесених витрат позивачкою не заявлялось.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Тільний А.О. просить апеляційну скаргу адвоката Мойсюк А.М. залишити без задоволення, рішення залишити без змін. Наполягає на тому, що доводи позивачки на відміну від доводів відповідача мають бути задоволенні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мойсюк А.М. вважав, що доводи скарги позивачки є безпідставними, а тому мають бути взяті до уваги доводи скарги відповідача, які є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, представників сторін, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Визначених у вказаній нормі статті 367 ЦПК України підстав для задоволення клопотання сторони відповідача та призначення судової експертизи для оцінки спірного майна колегія суддів не знайшла, сторони у рівній мірі мало процесуальну можливість надати такі докази в суді першої інстанції. Іншій підхід у даному випадку є порушення принципу рівності прав сторін щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків у доведеності заявлених у позовній заяві підстав та вимог, ст. 12 ЦПК України.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували наявність підстав для визнання будь-якого з вищевказаних об`єктів нерухомого майна особистою приватною власністю одного з подружжя. Зокрема, і показання перелічених вище свідків не містять відомостей, що підтверджували б такі підстави.

З цього слідує, що перелічене вище нерухоме та рухоме майно належить поділити між сторонами виходячи з рівності часток кожного з подружжя.

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованим місцем проживання обох з подружжя.

ОСОБА_1 постійно проживає у спірному житловому будинку. ОСОБА_2 , на якого зареєстроване право власності на житловий будинок, є платником житлово-комунальних послуг, що підтверджується відомостями платіжних інструкцій АТ КБ "Приватбанк", скриншотів із мобільного додатку "Приват24" (т. 2 а. с. 83-95, 189-201).

Між сторонами немає згоди щодо залишення вказаного домоволодіння одному з подружжя, а навпаки, кожен вимагав визнати за собою право власності на це домоволодіння у цілому.

За цих обставин, житловий будинок належить залишити сторонам в рівних частках.

З приводу 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 суд також не вбачає підстав для визнання на нього права власності за одним із подружжя, хоча кожен з них вимагав визнання права власності на це майно у цілому за собою.

Як пояснила позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , вона продовжує здійснювати підприємницьку діяльність з використанням вказаного нежитлового приміщення. Проте вона не має на нього оригіналів документів, оскільки їх утримує у себе ОСОБА_2 , який вважає це нежитлове приміщення своїм, а також забирає на реалізацію продукцію, виготовлену у нічну зміну. При цьому працівники цеху повністю виконують розпорядження ОСОБА_2 . Тобто, ОСОБА_2 також використовує вказане спірне нерухоме майно для отримання доходу.

За цих обставин, 74/100 частки нежитлової будівлі з відповідною часткою надвірних будівель належить залишити сторонам в рівних частках.

ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві вимагав визнати право власності на нежитловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в рівних частках за сторонами. ОСОБА_1 заперечувала проти вимог зустрічної позовної заяви, проте будь-яких вимог щодо іншого варіанту розподілу цього нежитлового приміщення не заявила.

За цих обставин, вказану нежитлову будівлю з відповідною часткою надвірних будівель належить залишити сторонам в рівних частках.

З приводу транспортних засобів: Daimler-Chrysler 213, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2148 (см3) та Volkswagen LT 46, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , об`єм двигуна 2461 (см3) сторони висловили узгоджені позиції щодо залишення першого транспортного засобу ОСОБА_1 , а другого - ОСОБА_2 .

Такий варіант розподілу вказаних транспортних засобів відповідає як позиціям сторін, так і принципу рівності часток подружжя.

З приводу зареєстрованих на праві власності на ім`я ОСОБА_2 двокімнатної квартира, загальною площею 78,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , та транспортного засобу: Toyota Land Cruiser 120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_9 , об`єм двигуна 3956 (см3), суд взяв до уваги, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 будь-яких вимог щодо цього майна не заявляла і одночасно заперечувала проти вимог зустрічного позову, яким пропонувалося передати їй це майно в рахунок її частки у спільному майні подружжя.

Однак суд не погодився з доводами зустрічної позовної заяви щодо передачі у власність ОСОБА_2 спірних житлового будинку та 74/100 нежитлової будівлі.

Згоди щодо можливого розподілу цього майна таким чином, що одному з подружжя передається квартира, а іншому - транспортний засіб, між сторонами немає.

Вказане майно є нерівнозначним одне одному як за цільовим призначенням, так і за вартістю, оскільки за даними довідок про найбільш вірогідну ціну вказаного майна, що надані представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 , вартість квартири майже чотирикратно перевищує вартість транспортного засобу.

З урахуванням викладеного, спірні квартиру та транспортний засіб Toyota Land Cruiser 120 належить залишити сторонам у рівних частках.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом на підставі наявних у справі доказів встановлені наступні обставини справи.

Спірним є наступне рухоме та нерухоме майно, що було придбане під час перебування сторін у шлюбі:

1) житловий будинок, загальною площею 258 кв.м, житловою площею 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,3 кв.м, приміщень в нежитловому будинку літ. А-1, а саме: 2-1 пл. 22,8 кв.м, 2-2 пл. 7,0 кв.м, 2-3 пл. 7,0 кв.м, 2-4 пл. 8,1 кв.м, 2-5 пл. 11,6 кв.м, 2-6 пл. 10,8 кв.м, 2-7 пл. 48,0 кв.м, 2-8 пл. 19,5 кв.м, 2-9 пл. 98,6 кв.м, 2-10 пл. 10,0 кв.м, 2-11 пл. 4,4 кв.м, 2-12 пл, 4,0 кв.м, 2-13 пл. 13,4 кв.м, 3-1 пл. 4,0 кв.м, 3-2 пл. 9,7 кв.м, підвал: II пл. 62,5 кв.м, III пл. 2,5 кв.м, IV пл. 2,3 кв.м, V пл. 70,1 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

3) нежитловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;

4) двокімнатна квартира, загальною площею 78,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

5) транспортний засіб: Daimler-Chrysler 213, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2148 (см3);

6) транспортний засіб: Volkswagen LT 46, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , об`єм двигуна 2461 (см3);

7) транспортний засіб: Toyota Land Cruiser 120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_9 , об`єм двигуна 3956 (см3).

Відомостями договору купівлі-продажу 74/100 частки нежитлового будинку з відповідною часткою, посвідченого 01.12.2004 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В. І., звіту про незалежну оцінку вартості від 12.03.2004, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 350117391 від 12.10.2023, підтверджується зареєстроване на ім`я ОСОБА_6 право власності на 74/100 частин нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, приміщень в нежитловому будинку літ. А-1, а саме: 2-1 пл. 22,8 кв.м, 2-2 пл. 7,0 кв.м, 2-3 пл. 7,0 кв.м, 2-4 пл. 8,1 кв.м, 2-5 пл. 11,6 кв.м, 2-6 пл. 10,8 кв.м, 2-7 пл. 48,0 кв.м, 2-8 пл. 19,5 кв.м, 2-9 пл. 98,6 кв.м, 2-10 пл. 10,0 кв.м, 2-11 пл. 4,4 кв.м, 2-12 пл, 4,0 кв.м, 2-13 пл. 13,4 кв.м, 3-1 пл. 4,0 кв.м, 3-2 пл. 9,7 кв.м, підвал: II пл. 62,5 кв.м, III пл. 2,5 кв.м, IV пл. 2,3 кв.м, V пл. 70,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в реєстрі № 2695 від 01.12.2004, вартістю 51 000 грн 00 коп. За умовами цього договору, ОСОБА_6 сплатила 21 000 гривень продавцю ОСОБА_10 до підписання договору, а решту 30 000 гривень зобов`язалася сплатити до грудня 2004 року. (т. 1 а. с. 24-33, 84, 85, 103, 104, 124, 125, 143, 144, т. 2 а. с. 73-75, 179-181, т. 3 а. с. 7-9, 83-118).

Відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 334363942 від 02.06.2023, № 350114585 від 12.10.2023, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.11.2012 виконкомом Лиманської сільської ради, витягу КП "Зміївське БТІ" про державну реєстрацію прав № 36524890 від 03.12.2012, листа директора КП "Зміївське БТІ" № 1722 від 08.08.2023, договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.10.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Білозьоровою Г. А., підтверджується зареєстроване на ім`я ОСОБА_5 право власності на наступне нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 258 кв.м, житловою площею 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 338 287 грн 00 коп.; нежитловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ; двокімнатну квартиру, загальною площею 78,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 (т. 1 а. с. 34, 35, 55, 158, 159, 160, т. 2 а. с. 45-47, 76-78, 182-184, т. 3 а. с. 5, 6).

Даними листа Головного сервісного центру МВС № 31/1042АЗ-13792-2023 від 28.06.2023, звіту ТОВ "РЕГІОН-ЕКСПЕРТ" № 319 від 24.07.2023 з оцінки колісного транспортного засобу підтверджується право власності ОСОБА_6 на транспортний засіб: Daimler-Chrysler 213, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2148 (см3), вартістю 184 781 грн 00 коп. (т. 1 а. с. 36, 37, 86, 105, 126, 145).

Згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 ОСОБА_5 належить транспортний засіб: Volkswagen LT 46, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , об`єм двигуна 2461 (см3) (т. 1 а. с. 38, 39).

Згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 ОСОБА_5 належить транспортний засіб: Toyota Land Cruiser 120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , шасі (кузов, коляска, рама) НОМЕР_9 , об`єм двигуна 3956 (см3) (см3) (т. 2 а. с. 41).

З довідки про найбільш вірогідну ціну рухомого майна ФО-П ОСОБА_11 , наданої представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 , вбачається найбільш вірогідна вартість житлового будинку, загальною площею 258 кв.м, житловою площею 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, за адресою: АДРЕСА_1 , - 3 500 000 грн 00 коп. (т. 2 а. с. 49-54, 155-160).

На спростування такої вартості представником позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_12 надано Звіт про оцінку майна, згідно якому житловий будинок, загальною площею 258 кв.м, житловою площею 83,80 кв. м, відсоток зносу 10, за адресою: АДРЕСА_1 , має вартість 1 151 475 грн 00 коп. (т. 4 а. с. 4-29).

З довідки про найбільш вірогідну ціну рухомого майна ФО-П ОСОБА_11 , наданої представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 , вбачається найбільш вірогідна вартість 74/100 часток нежитлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,3 кв.м, приміщень в нежитловому будинку літ. А-1, за адресою: АДРЕСА_2 , - 3 200 000 грн 00 коп. (т. 2 а. с. 55-60, 161-166).

Зі звіту про оцінку майна на 74/100 частки нежитлової будівлі з відповідною часткою надвірних будівель, загальною площею 416,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , наданого представником позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_12 , вбачається, що вартість зазначеного нерухомого майна складає 1 535 300 грн 00 коп. (т. 4 а. с. 30-60).

З довідки про найбільш вірогідну ціну нерухомого майна ФО-П ОСОБА_11 наданої представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 , вбачається найбільш вірогідна вартість нежитлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (торгівельний комплекс), загальною площею 334 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , - 1 360 000 грн 00 коп. (т. 2 а. с. 67-72, 173-178).

З довідки про найбільш вірогідну ціну нерухомого майна ФО-П ОСОБА_11 наданої представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 , вбачається найбільш вірогідна вартість двокімнатної квартири, загальною площею 78,8 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , - 2 900 000 грн 00 коп. (т. 2 а. с. 43-48, 149-154).

З довідки про найбільш вірогідну ціну рухомого майна ФО-П ОСОБА_11 наданої представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 , вбачається найбільш вірогідна вартість транспортного засобу Volkswagen LT 46, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , - 410 000 грн 00 коп. (т. 2 а. с. 35-38, 141-144).

З довідки про найбільш вірогідну ціну рухомого майна ФО-П ОСОБА_11 наданої представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 , вбачається найбільш вірогідна вартість транспортного засобу Toyota Land Cruiser 120, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , - 777 000 грн 00 коп. (т. 2 а. с. 39-42, 145-148).

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_12 вважав такі довідки недопустимими доказами, проте власних доказів на підтвердження вартості цього майна не надав.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 62 Сімейного кодексу України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Як зазначено сторонами у заявах по суті спору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 23.04.1988, а з липня 2022 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо.

Відповідно до положень статей 57, 69, 70 Сімейного кодексу України сторони мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, даними свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, Серія В00 № 620649, інформації з особистого електронного кабінету платника податків ФО-П ОСОБА_1 , податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за період з 2012 року по 2022 рік, звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за 2004 рік підтверджується, що ОСОБА_6 є фізичною особою-підприємцем, отримувала дохід від здійснення підприємницької діяльності, Код згідно з КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. За 2004 рік обсяг виручки ОСОБА_6 від реалізації товарів склав 374 391 грн 76 коп. В період з 2010 року по 2022 рік ОСОБА_6 отримала загальний дохід від здійснення підприємницької діяльності 10 947 010 грн 27 коп. (т. 1 а. с. 24, т. 3 а. с. 4, 53-82).

Отже, ОСОБА_1 мала кошти, отримані від здійснення підприємницької діяльності, для придбання спірного майна.

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.09.2004 державним нотаріусом Калуської міської державної нотаріальної контори, відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_5 отримав у спадок після смерті батька ОСОБА_13 : житловий будинок з верандами (каркасно-щитові обкладені цеглою), житловою площею 39,4 кв.м, загальною площею 69,0 кв.м, зазначеного в плані літерою "А", гаража (цегла) загальною площею 37,2 кв.м, зазначеного в плані літерою "Б", стайні (цегла) загальною площею 6,4 кв.м, зазначеної в плані літерою "В", огорожі (штахетна) загальною площею 16,8 кв.м, зазначеної в плані цифрою 1, хвіртки (штахетна) загальною площею 1,3 кв.м, зазначеної в плані цифрою 2, що знаходяться в АДРЕСА_4 , вартістю 16 905 грн 00 коп. (т. 2 а. с. 79, 80, 185, 186). В подальшому, відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_5 на підставі договору-купівлі продажу від 24.09.2004, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І. В., продав домоволодіння - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_4 , за 16 905 грн 00 коп. (т. 2 а. с. 81, 82, 187, 188).

Отже, ОСОБА_2 також мав кошти для придбання спірного нерухомого майна.

Всупереч вказаних норм ЦПК України жодні зі сторін не спростовала належними і допустимими доказами презумпцію спільної сумісної власності набутого під час спільного шлюбу спірного по справі майна. Той факт, що кожна зі сторін могла придбати на свою користь ту частку спірного майна, яке вони вважають своєю, не є достатнім аргументом на користь доводів їх позовних вимог, а тому колегія суддів відхиляє наведені у доводах скарги відповідні доводи, які не доведені та висновків суду не спростовують.

При цьому колегія суддів погоджується з тим, що надана відповідачем оцінка вартості спірного майна, яке відповідач бажає визнати своєю приватною власністю, не містить інформацію про її ринкову вартість, а тому суд на підставі такого неналежного доказу не має можливості перерозподілити спільне майно між сторонами в цілих частках.

Доводи скарги позивачки належними і допустимими доказами також не доведені, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Колегія суддів зауважує, що сторони не позбавлені права на підставі отриманого рішення суду, яке в межах наданих до суду доказів вирішило спір по суті вимог про рівний розмір часток у праві спільної сумісної власності подружжя, - на стадії виконання рішення укласти відповідну угоду, яка задовільнить їх інтереси.

Щодо скарги на додаткове рішення суду.

08.05.2024 представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 через систему "Електронний суд" звернувся до суду із заявою, в якій просив: здійснити розподіл судових витрат по справі № 621/2675/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 42 000 грн 00 коп.

На обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Додатковим рішення суду першої інстанції від 31 травня 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Мойсюка А. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42 000 грн 00 коп. відмовлено.

У доводах скарги представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мойсюк А.М. вказує на незрозумілий зміст мотивів суду щодо відсутності обґрунтування, з посиланням на належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що відсоток задоволеної частини вимог ОСОБА_2 та відсоток вимог ОСОБА_1 у задоволенні яких відмовлено, переважає аналогічний показник щодо вимог, вирішених на користь ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду на те, що із заявлених вимог ОСОБА_1 суд задовольнив лише одну вимогу немайнового характеру про розірвання шлюбу, в решті її позовних вимог відмовлено.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, у тексті відзиву на позовну заяву було зазначено, що стороною відповідача будуть подані відповідні докази понесених витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідну заяву, стороною відповідача (позивача за зустрічним позовом) було здійснено до закінчення судових дебатів у справі.

З метою деталізації та поліпшення сприйняття математичних розрахунків, відповідач подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи окремим документом.

Структура судових витрат визначена ч. 1 ст. 133 ЦПК України, та судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України, встановлено порядок визначення витрат на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. 2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги.

06.10.2023 між ОСОБА_2 та представником ОСОБА_9 було укладено договір про надання правничої допомоги щодо надання письмових консультацій та ознайомлення з матеріалами справи № 621/2675/23. Пунктом 4.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.10.2023, вартість зазначених у п. 1.1 угоди послуг склала 4 000 грн 00 коп. за надання письмових консультацій та ознайомлення з матеріалами справи № 621/2675/23. 11.10.2023 умови Договору від 06.10.2023 виконані у повному обсязі, а Договір припинив свою дію.

25.10.2023 між адвокатом Мойсюком А. М. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги. Предметом цього договору є надання правової допомоги та здійснення адвокатом представництва Андрусишина С. М. у справі № 621/2675/23 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.10.2023, вартість зазначених у п.1.1 угоди послуг становить 38 000 грн 00 коп. на рік за ведення справи або до винесення рішення по справі, в залежності від того, яка з наведених обставин настане раніше, є фіксовано і не залежить від об`єму роботи, кількості аркушів, годин роботи адвоката.

Постановою Верховного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 визначено, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, такий розмір не потребує доказуванню, що підтверджується детальним описом робіт.

Отже, відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, з урахуванням ознайомлення з матеріалами справи, надання письмових та усних консультації, підготовки до подання відзиву, ознайомленням з доказами, підготовкою відзиву, подання зустрічної позовної заяви та прогнозованих дій у справі № 621/2675/23 у розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс зазначено про 42 000 грн 00 коп.

Також, вважав, що під час вирішення судом питання стосовно розподілу понесених стороною судових витрат, необхідно враховувати складність судової справи, витрати, пов`язані з підготовкою та складанням необхідних процесуальних документів, що включають опрацювання законодавчої бази, аналіз судової практики, ознайомлення з матеріалами справи, участь у судових засіданнях тощо.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.05.2024 призначено судовий розгляд заяви представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) Мойсюка А. М. на 31.05.2024 о 14:30 годині, з повідомленням учасників справи.

15.05.2024 представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_12 подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до нуля, тобто відмовити у їх відшкодуванні.

На обґрунтування клопотання зазначив, що до справи не долучено детальний опис робіт (наданих послуг). Долучені товарні чеки про сплату наданої правової допомоги не є належним доказом, оскільки до документів, які свідчать про оплату гонорару або інших витрат, пов`язаних із надання правничої допомоги відносяться: квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Крім того, із заяви та доданих до неї документів неможливо встановити, як адвокат Мойсюк А. М. отримав грошові кошти від ОСОБА_2 , коли останній перебуває у Федеративній Республіці Німеччина. Сам, договір про надання професійної правничої допомоги не містить банківського рахунку адвоката. Також, до заяви адвокат Мойсюк А. М. не долучив доказів ведення касової книги. Акт виконаних робіт, складений між Мойсюком А. М. та ОСОБА_2 не містить детального опису виконаних робіт, з приводу чого було надано консультації та інше.

31.05.2024 ухвалою без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) Тільного А. О. про витребування доказів, оскільки до клопотання не додано доказів самостійного вжиття заходів для отримання відомостей, про витребування яких заявлене клопотання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення заяви адвоката Мойсюка А. М. заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_12 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_9 про стягнення судових витрат. На обґрунтування заперечень посилався на доводи клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до нуля грн. Наполягав на тому, що адвокат Мойсюк А. М. не підтвердив отримання доходу від ОСОБА_2 , оскільки не надав документів про звіт до податкового органу про отриманий дохід.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: "суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами".

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

У даній справі суд вирішив позов та зустрічний позов по суті, а не відмовляв позивачці у його задоволенні. Той факт, що рішення суду не було таким, яка просила позивачка є частковим задоволенням її позову, в рівній мірі, як і зустрічного позову відповідача. Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надана представником відповідача правнича допомога, з урахуванням наведених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України критеріїв її розмірів (1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи), - з урахуванням змісту основного рішення по справі та проведеної представника сторін роботи - є паритетними по відношенню до витрат, які понесла сторона позивачки. Тому суд першої інстанції з урахуванням змісту заперечень сторони позивачки обґрунтовано застосував зустрічне зарахування витрат на правничу допомогу. Таке рішення суду відповідає змісту ч. 10 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суду судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У даній справі відповідач не довів, що він поніс більшу суду витрат на правничу допомогу, тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи його скарги.

Отже, додаткове рішення суду також відповідає нормам матеріального і процесуального права та доводами скарги не спростоване.

Колегія суддів з урахуванням норми ст. 2 ЦПК України звертає увагу, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарг є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для їх залишення без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Тільного Анатолія Олексійовича, представника ОСОБА_2 - адвоката Мойсюка Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 травня 2024 року та додаткове рішення Зміївського районного суду Харківської області від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 31 березня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.