02.04.2025 Справа № 756/4035/24
Унікальний № 756/4035/24
Провадження № 2/756/312/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

секретаря - Омельчук М.О.

за участі: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 у якому просила визнати право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказувала, що з 30.07.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 від якого має двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після одруження ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 вселилися в квартиру АДРЕСА_1 , частку в якій останній успадкував після смерті свого батька ОСОБА_7 .

Іншу частку, а саме 9/64 частини вказаної квартири у порядку спадкування набула дружина померлого ОСОБА_3 .

За твердженням ОСОБА_1 , проживаючи з чоловіком у спірній квартирі разом зробили ремонт, придбали побутову техніку, меблі, діти після народження були зареєстровані у вказаному помешканні, при цьому ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживала.

19.11.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, при цьому ОСОБА_1 по цей час залишилась проживати разом з дітьми у квартирі АДРЕСА_1 і вважає про наявність у неї права на реєстрацію за вказаною адресою.

Приблизно у вересні 2023 року колишній чоловік ОСОБА_1 та батько дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний на військову службу, а 02.01.2024 року його рідними отримано сповіщення №382 про те, що ОСОБА_4 зник безвісти 27.12.2023 року в бою за Україну, її свободу та незалежність.

Ще до мобілізації, а саме 22.09.2023 року ОСОБА_4 оформив нотаріальну довіреність на позивача і зазначив, що вона може розпоряджатись спірною квартирою на власний розсуд, а також зареєструвати своє місце проживання у спірному помешканні.

За твердженням позивача 15.03.2024 року вона звернулась до ЦНАП Оболонського району м. Києва із заявою про реєстрацію місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 , однак отримала відмову з огляду на те, що ОСОБА_3 не надала своєї згоди на реєстрацію ОСОБА_1 у вказаній квартирі.

Оскільки на сьогоднішній день позивач проживає разом з дітьми в квартирі АДРЕСА_1 , однак не має можливості за відсутності згоди співвласника ОСОБА_3 зареєструватися у спірному помешканні, просила про задоволення позовних вимог.

Позивач та її представник підтримали позов з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому підтвердили у судовому засіданні, що Рішення начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонського району в м. Києві державної адміністрації від 15.03.2024 року про залишення заяви ОСОБА_1 без руху для усунення недоліків та подання додаткових документів розцінили, як відмову у реєстрації місця проживання.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлялась про час та місце розгляду справи, причин неявки до суду не повідомила.

Позивач та представник позивача не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача, яка повідомлена про судове засідання та в черговий раз не з`явилася до суду.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому 30.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Від вказаного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 після смерті свого батька ОСОБА_7 отримав у спадщину за законом право на 9/16 та за заповітом на 27/64 часток квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

При цьому, решту 9/64 частин квартири АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_3 , як непрацездатна дружина померлого ОСОБА_7 .

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 з 01.12.2000 року його донька ОСОБА_8 з 30.01.2024 року та син ОСОБА_9 з 30.01.2024 року, а позивач ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

При цьому, судом встановлено та підтверджено позивачем в судовому засіданні, що вона разом з дітьми проживала та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, за Договором «Про виховання та утримання дітей» від 07.07.2021 року укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 останній не заперечував та надав згоду на спільне проживання матері дітей ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 разом з дітьми доки реєстрація батька та дітей спільна.

Факт вільного користування квартирою АДРЕСА_1 для позивача підтверджується нотаріально посвідченою 22.09.2023 року довіреністю від імені ОСОБА_1 за якою останній наділяє колишню дружину широким колом повноважень, у тому числі й щодо реєстрації місця проживання у вказаному помешканні.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. А отже, реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Стаття 4 ЦПК України дає право на звернення до суду в порядку встановленому цим Кодексом за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач в позові просить визнати за нею право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , при цьому не зазначає, як саме і яким чином її право користування вказаним житловим приміщенням порушено, не визнається або оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася 15.03.2024 року до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонського району в м. Києві державної адміністрації з заявою про реєстрацію свого місця проживання в квартирі АДРЕСА_1 , яку залишили без руху із пропозицією усунути недоліки, а саме подати у повному обсязі визначені документи до управління надання адміністративних послуг Оболонського району м. Києва.

Таким чином, ОСОБА_1 15.03.2024 року не відмовлено компетентним органом у реєстрації її місця проживання за бажаною адресою, а залишено заяву без руху та роз`яснено про необхідність подання встановленого переліку документів для позитивного вирішення даного питання.

На думку суду, за таких обставин, ініціюючи даний позов ОСОБА_1 фактично намагається вирішити питання своєї реєстрації місця проживання в обхід встановленої процедури та за відсутності визначеного переліку документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, а відповідач на спростування вказаних обставин і, на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову.

Ініціюючи позов ОСОБА_1 не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження звернення до ОСОБА_3 із заявами (пропозиціями) про отримання дозволу на реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 та відмови співвласника помешкання у наданні згоди на таку реєстрацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

На позивача законодавцем покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Оскільки ОСОБА_1 безперешкодно проживає у квартирі АДРЕСА_1 і не надала належних та допустимих доказів на підтвердження чинення перешкод зі сторони ОСОБА_1 у користуванні вказаним помешканням та безпідставної відмови у наданні згоди на реєстрацію у ньому, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 13, 48, 51, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.04.2025 року.

Суддя А.В. Шевчук