справа № 631/901/20
провадження № 2/631/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участі секретаря судового засідання Тиндик С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

Представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» Золотарь Вадим Михайлович, який діє на підставі довіреності від 29 травня 2020 року за № 01-46/5316, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2884 гривень 80 копійок.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відносини між споживачем та енергопостачальником регулюються «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, в яких визначені права, обов`язки та відповідальність сторін, які є обов`язковими як для енергопостачальника, так і для споживача електроенергії. ОСОБА_1 є споживачем електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору № 20071 від 27 серпня 2012 року, проте послуги за використану електричну енергію оплачує не у повному обсязі, а тому є боржником перед АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО». Як вказав представник позивача, станом на 31 грудня 2018 року за показаннями приладу обліку існує заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 2884 гривень 80 копійок, яка утворилася за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року та на даний час не сплачена. Несплата відповідачем вартості використаної електроенергії шкодить інтересам товариства, у зв`язку з вищевикладеним представник позивача змушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач у справі, ОСОБА_1 , правом надання відзиву у відповідності до положень статті 178 Цивільного процесуального кодексу України не скористався.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано від Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області додаткові докази у справі.

Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію судом не вживалось.

Уповноважений представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» Золотарь Вадим Михайлович, який діє на підставі довіреності від 18 грудня 2024 року за № 01-17/9117, звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 1045/25-вх. від 25 лютого 2025 року, відповідно до якої вказав, що позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» підтримує у повному обсязі, просив суд позов задовольнити, розгляд справи провести за відсутності представника позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач, ОСОБА_1 , у судове засідання також не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності з приписами статті 128 Цивільного процесуального законодавства України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 1027/25-вх. від 25 лютого 2025 року, відповідно до якої вказав, що позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» визнає у повному обсязі, просив розгляд справи провести за його відсутності.

З приводу неявки у судове засідання учасників процесу, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, що містяться у матеріалах справи.

Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 та від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, в яких зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, що позивач та відповідач належним чином у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України повідомлені про дату, час і місце судового засідання, звернулись на адресу суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою для надання особистих пояснень, суд вважає за можливе провести судове засідання без участі останніх.

Вивчивши доводи позовної заяви, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.

З копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння), виданого 30 січня 1991 року Виконавчим комітетом Охоченської сільської ради народних депутатів встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належав ОСОБА_2 (а. с. 45).

Аналогічні відомості містяться й у довідці щодо прав власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами згідно інвентаризаційної справи № 108, виданої 13 січня 2021 року Комунальним некомерційним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» за вихідним № 18 (а. с. 43, 44).

Як убачається з копії заповіту, посвідченого 20 липня 2005 року головою Охоченського виконавчого комітету сільської ради Нововодолазької селищної ради Харківської області Чеботарьовим О. Ф. та зареєстрованого у реєстрі за № 177, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 80).

27 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» з письмовою заявою, поданої на ім`я начальника Нововодолазького РВЕ Кучеренко Г. І., відповідно до якої просив надати дозвіл на переоформлення особового рахунку № НОМЕР_1 на користування електричною енергією за АДРЕСА_1 , з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 у зв`язку із спадкуванням за заповітом (а. с. 78). Крім того, останнім 27 серпня 2012 року у зв`язку з вищевикладеним надано письмову згоду на збір та обробку персональних даних (а. с. 79).

Також 27 серпня 2012 року між ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та надалі іменується «Споживач», з одного боку, та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» в особі начальника Нововодолазького РВЕ Кучеренко Г. І., яке надалі іменується «Енергопостачальник», з іншого боку, був укладений Договір № 20071 про користування електричної енергією (далі Договір), відповідно до умов якого послуги електропостачання надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

У пункті 1 укладеного Договору сторони узгодили, що за цим договором Енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1.3 кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості, а Споживач зобов`язується оплачувати електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Номер однофазного приладу обліку, дата повірки: № 10110105 тип СО-2 ГП 4.2005 ХЕ305НВОД/АК. Показання приладу на момент укладання договору 6247 (пункт 5 Договору).

Згідно з пунктом 13 Договору Енергопостачальник зобов`язується забезпечити надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором про користування електричною енергією, а споживач електричної енергії зобов`язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору (пункт 11 Договору).

Відповідно до пункту 16 Договору розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. По факту отримання платіжного документа, виписаного Енергопостачальником, оплата здійснюється у термін, обумовлений у платіжному документі. У разі неотримання платіжного документа, виписаного Енергопостачальником, плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Заборгованість станом на 27 серпня 2012 року відсутня (пункт 18 Договору). У пункті 31 Договору ОСОБА_1 підтвердив, що як Споживач з Правилами користування електричної енергією для населення ознайомлений (а. с. 3 6).

З копії Рішення ІІ сесії VІІ скликання Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 19 листопада 2015 року «Про перейменування назв вулиць по Охоченській сільській раді» вбачається, що у селі Охоче перейменували назву вулиці «Радянська» на «Миру» (а. с. 81).

Таким чином із наведених доказів встановлено, що місцем виконання Договору № 20071 про користування електричною енергією від 27 серпня 2012 року є адреса електроустановки споживача, до якої постачається електрична енергія, а саме: АДРЕСА_1 . При цьому споживачем електричної енергії за вказаною адресою є відповідач у справі ОСОБА_1 , на ім`я якого відкрито відповідний абонентський особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Як убачається з довідки-розрахунку абонента ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 31 грудня 2018 року до показів 000235 кВт/год значиться заборгованість за спожиту енергію в розмірі 2884 гривні 80 копійок. Період нарахування складає з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року. Загальна сума нарахування 3475 гривень 71 копійка, оплачене за вказаний період 590 гривень 91 копійка (а. с. 8).

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що регулювання взаємовідносин, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначені Законом України № 2019-VІІІ від 13 квітня 2017 року «Про ринок електричної енергії» (далі по тексту Закон України «Про ринок електричної енергії») та «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року (далі по тексту Правила роздрібного ринку електричної енергії).

У пункті 26 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що електрична енергія це енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Стаття 56 вищевказаного Закону України містить положення про те, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку.

Відповідно до пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг; договір про постачання електричної енергії споживачу домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку (пункт 1.2.7 глави 1.1 розділу І Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Згідно з пунктом 2.1.1 глави 2.1 розділу ІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії (в редакції Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1219 від 26 червня 2020 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) результатом розподілу (передачі) електричної енергії на роздрібному ринку є забезпечення можливості отримання відповідним суб`єктом роздрібного ринку електричної енергії необхідного обсягу електричної енергії та рівня електричної потужності із забезпеченням параметрів якості електропостачання, які відповідають установленим стандартам, та категорії надійності електрозабезпечення відповідно до договору в точках приєднання електроустановок учасників роздрібного ринку. Відповідно до договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, що укладаються зі споживачем та електропостачальником відповідно до цих Правил, оператор системи передачі згідно з Кодексом систем передачі та оператори систем розподілу згідно з Кодексом систем розподілу здійснюють, відповідно, передачу та розподіл електричної енергії на роздрібному ринку в точку розподілу до електроустановки споживача на території діяльності відповідного оператора системи.

У пункті 2.1.5 глави 2.1 розділу ІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії (в редакції Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1219 від 26 червня 2020 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил. Договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу/передачі.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії (абзац 2 пункту 2.1.7 глави 2.1 розділу ІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії (в редакції Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1219 від 26 червня 2020 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин)).

У пункті 4.27 розділу ІV Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Крім того, відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг урегульовані положеннями Закону України № 2189-VІІІ від 09 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги» (далі по тексту Закон України «Про житлово-комунальні послуги»), у пункті 6 частини 1 статті 1 якого визначено, що індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Положеннями частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено перелік житлово-комунальних послуг, зокрема, пунктом 2 вказаної норми права визначено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

У пункті 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Як убачається із досліджених у судовому засіданні доказів, відповідач ОСОБА_1 фактично уклав Договір № 20071 про користування електричною енергією від 27 серпня 2012 року, але всупереч пункту 4.27. розділу ІV Правил роздрібного ринку електричної енергії, не повідомив електропостачальника та оператора системи про намір припинити дію відповідного договору не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня остаточного припинення користування електричною енергією та не надав заяву щодо розірвання договору. За таких умов, наслідками неповідомлення споживачем електропостачальника про остаточне припинення користування електричною енергією є покладення обов`язку на споживача здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Таким чином, між сторонами на підставі Договору № 20071 про користування електричної енергією від 27 серпня 2012 року, склалися та мали місце фактичні договірні відносини щодо комунальних послуг послуг з постачання та розподілу електричної енергії, в тому числі у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

Приписами частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У частині 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Відтак, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 розділу ІV Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи.

Згідно з пунктом 4.7 розділу ІV Правил роздрібного ринку електричної енергії оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати.

Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду (пункт 4.12 розділу ІV Правил роздрібного ринку електричної енергії).

У підпункті 2 пункту 5.5.5 глави 5.5 розділу V Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Аналогічні за змістом приписи містяться й у пункті 1 частини 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», який унормовує, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Так, відповідно до умов укладеного 27 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем Договору № 20071 про користування електричної енергією, зокрема пунктів 11 та 16, відповідач, як споживач електричної енергії зобов`язався оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору; розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюється за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку.

Натомість, як встановлено в ході судового розгляду справи, згідно з довідкою-розрахунком абонента ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року на підставі Договору № 20071 про користування електричною енергією від 27 серпня 2012 року, рахується заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2884 гривень 80 копійок. Вказану суму боргу за виставленим рахунком споживач, ОСОБА_1 , не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за електричну енергію в зазначеному розмірі. При цьому вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором № 20071 про користування електричної енергією від 27 серпня 2012 року у добровільному порядку відповідачем ОСОБА_1 за час розгляду справи в суді не надано.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено статтею 629 Цивільного кодексу України.

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (частина 1 статті 633 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 наведеного Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Приписами статтей 525, 526 Цивільного кодексу України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як визначено у статтях 610 та 614 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України).

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини 1 статті 901 та частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Верховний Суд України в своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив, що у частині 1 статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої зобов`язання за договором виконує в повному обсязі та постачає (продає) відповідачу електричну енергію. Натомість, відповідач, всупереч приписів Закону України № 2019-VІІІ від 13 квітня 2017 року «Про ринок електричної енергії» та «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року, а також умовам укладеного між сторонами договору, не виконує належним чином свої зобов`язання за договором, не оплачуючи спожиті послуги у повному обсязі, що призвело до виникнення у останнього заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 2884 гривні 80 копійок. При цьому, сума боргу вказана без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Правильність розрахунку суми заборгованості не викликає у суду сумнівів та відповідачем не оспорювалась, також, будь-яких заперечень щодо правильності нарахованого розміру заборгованості за спожиту електроенергію, а також доказів, які це підтверджують, ОСОБА_1 не надано.

Таким чином, на час розгляду даного спору суду не надано достовірних доказів сплати відповідачем заборгованості, що виникла перед позивачем за спожиту електроенергію.

Разом із тим, надані відповідачем Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 251955604, сформована 09 квітня 2021 року (а. с. 56), довідка Виконавчого комітету Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 13 січня 2021 року за № 5 (а. с. 42), довідка Комунального некомерційного підприємства «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» від 13 січня 2021 року за № 18 (а. с. 43), заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 104, 105), акт обстеження домоволодіння, складений депутатом Старовірівської сільської ради Харченко Л. В. (а. с. 106) є неналежними доказами у справі, оскільки параметрами пошуку відповідача був житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , замість адреси, за якою надаються послуги електропостачання: АДРЕСА_1 , які вказані у Договорі № 20071 20071 про користування електричною енергією від 27 серпня 2012 року.

Отже, аналізуючи встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів фактичні обставини правовідносин сторін в контексті викладених вище норм законодавства, суд доходить висновку, що в ході розгляду справи підтверджено заявлені АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» факт існування між сторонами договірних правовідносин, предметом яких є постачання позивачем, за адресою нерухомого майна відповідача (об`єкта споживача) електричної енергії в обсязі/кількості, необхідних відповідачу, як споживачу, а також підтверджено споживання такої електричної енергії (наданої позивачем послуги) відповідачем лише із частковою її оплатою, що призвело в кінцевому рахунку до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості з оплати послуги зв спожиту електричну енергію на вказану у позові суму та за вказаний у позові період. За таких обставин позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» є обґрунтованими та доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, суд бере до уваги заяву ОСОБА_1 , який визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував факту укладання Договору № 20071 про користування електричною енергією від 27 серпня 2012 року з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» та наявність непогашеної заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 2884 гривні 80 копійок.

З цього приводу суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право відповідача, передбачене нормами Цивільного процесуального кодексу України

При цьому, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, оскільки заява відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 2102 гривні 00 копійок.

Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 гривні 00 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1 5, 10 13, 17, 19, 23, 76 81, 89, 128 131, 133, 141, 206, частиною 3 статті 211, частиною 1 статті 223, пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтею 259, статтями 263 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, частиною 1 статті 352, статтями 354 і 355 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО»заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2884 (дві тисячі вісімсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО»понесені судові витрати по сплаті судовому збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо, або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО»,ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00131954, адреса місцезнаходження:вулиця Плеханівська, будинок № 149, місто Харків.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений та підписаний суддею в одному примірнику 14 березня 2025 року у зв`язку із перебуванням в період з 26 лютого 2025 року по 14 березня 2025 року включно в нарадчій кімнаті як члена колегії суддів по справі з єдиним унікальним № 624/165/22 (провадження № 1-кп/631/22/25) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 січня 2022 року під № 0000028, щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 15, пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України.

Суддя Т. М. Трояновська