РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 0 від 30.08.2017 в розмірі 66629,86 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 30.08.2017 відповідач уклала з Акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк») кредитний договір № 0, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом відповідно до цього договору та Правил.

26.06.2024 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 274, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 30.08.2017, позичальником по якому є ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 66629,86 грн., з яких 43654,01 грн. заборгованості за основним боргом, 22975,85 грн. за процентами. Та 0,00 грн. комісії.

Посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язання за кредитним договором позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.01.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 25.02.2025 продовжено розгляд справи у зв`язку та повторно направлено відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Правом на дання відзиву відповідач не скористався.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 30.08.2017 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було підписано Договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0, відповідно до якого сторони цього договору домовилися, що Банк відкриває позичальнику картковий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України та встановлює ліміт овердрафт, а клієнт зобов`язається повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим Договором та Правилами.

Згідно умов вказаного договору ліміт кредитування встановлюється у розмірі 25000,00 грн. строком кредитування з 30.08.2017 по 20.09.2019 та сплатою процентів на суму заборгованості за операціями отримання готівки і безготівковими операціями 28,00 % та реальної процентної ставки 38,6 %.

30.08.2017 ОСОБА_1 також підписала Анкету-заяву на надання споживчого кредиту та Паспорт споживчого кредиту-Інформаційний лист.

26.06.2024 між АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 274, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 30.08.2017, що підтверджено позивачем договором факторингу та витягом з Реєстру прав вимоги до вказаного договору від 26.06.2024.

Згідно Реєстру прав вимоги на момент відступлення права вимоги заборгованість відповідача по кредитному договору № 0 від 30.08.2017 складала 66629,86 грн., з яких 43654,01 грн. заборгованість за основним боргом та 22975,85 грн. по процентам.

На вказаний розмір заборгованості позивач надав розрахунок, згідно якого станом на 30.11.2024 заборгованість відповідачем не погашена та залишок складає 66629,86 грн.

04.07.2024 АТ «УкрСиббанк» на адресу відповідача направило повідомлення про відступлення права вимоги в якому повідомило суму заборгованості, яка становить 66629,86 грн., та рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ» на який підлягає зарахуванню заборгованість.

Доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними до позову не додано.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Згідно із статтею 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III, який був чинний на день укладення кредитних договорів, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Між тим позивачем не надано належних та допустимих доказів - документів, передбачених статями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують ініціювання переказу кредитором кредитних коштів на рахунок відповідача, тобто виконання обов`язку кредитора з переказу коштів, а також те, що такі перекази були завершеними.

Наявний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який складений позивачем, як вимога первісного кредитора про направлення відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги, за умови відсутності первинних документів, не можуть бути належним та допустимим доказом, оскільки інформація у таких доказах повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача.

Крім того, укладаючи договори факторингу позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не був позбавлений права вимагати первинні бухгалтерські документи у первісного кредитора.

За таких обставин, враховуючи, що доказування не може гуртуватися на припущеннях та те, що позивач не довів належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо отримання відповідачем кредитних коштів, як передбачено умовами кредитного договору, суд приходить до висновку про відсутність правих підстав для задоволення позову.

Так як в задоволені позову відмовлено повністю, підставі для розподілу понесених позивачем документально підтверджених судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри,30.

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 02.04.2025.

Суддя І.В.Коваленко