Справа № 162/43/25
Провадження № 2/162/75/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

представника позивача адвоката Солдаткіна О.С. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 15.01.2025 року від представника позивача адвоката Солдаткіна О.С. до суду надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 06.10.2023 близько 01 год 15 хв, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного власника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримавши її дозволу чи інших жильців будинку і за відсутності визначених для цього законом підстав, з метою спричинення тілесних ушкоджень колишньому чоловіку останньої ОСОБА_3 , із застосуванням фізичної сили, руками силоміць, потягнувши на себе, відчинив зачиненні на металеву защібку із середини вхідні двері житлового будинку АДРЕСА_1 , проникнув до веранди останнього, де, продовжуючи свої протиправні дії, пошкодивши руками дерев`яну дошку наступних вхідних дверей даного будинку та відімкнувши їх металеву защібку із середини відчинив останні, та проник до кухонної кімнати вказаного житлового будинку, чим порушив права потерпілої на недоторканість житла. Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Окрім того, ОСОБА_2 06.10.2023 близько 01 год 20 хв, знаходячись в кухонній кімнаті житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи в правій руці кухонний ніж, діючи умисно, наніс не менше 6 ударів лезом вказаного ножа в ділянку обличчя, лівої половини грудної клітки та лівої поперекової ділянки спини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лобної ділянки обличчя зліва (довжиною до 3 см) і ділянки лівої брови (довжиною до 5 см), колото-різаних ран лівої паравертебральної ділянки на рівні ХІ грудного І поперекового хребців (довжиною до 11 см), лівої задньо-аксилярної ділянки на межі з лопатковою ділянкою спини (довжиною до 10 см) та лівої середньо-аксилярної ділянки на рівні VІ-VІІІ ребер зліва (2 шт) (довжиною до 12 см), що викликали масивну крововтрату з розвитком важкої постгеморагічної анемії, які за ознакою небезпеки для життя належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Вироком Любешівського районного суду Волинської області від 18.06.2024 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.162 КК України та вироком Волинського апеляційного суду від 28.11.2024 року вирок Любешівського районного суду Волинської області від 18.06.2024 року в частині призначеного покарання із звільненням ОСОБА_2 від його відбування скасовано, призначено останньому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч. 1 ст. 162 КК України -у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у:

-постійному порушенні відчуття безпеки, оскільки незаконне проникнення відповідача порушило це базове відчуття, змушуючи позивача відчувати тривогу та страх навіть у стінах власного дому, що супроводжується панічними атаками, відчуттям безпорадності та переслідування;

-емоційній травмі, оскільки позивач продовжує відчувати шок, гнів, сором та приниження через сам факт втручання у її приватне життя;

-постійному відчутті уразливості, оскільки позивач відчуває себе «відкритою» для повторення такої ситуації, що руйнує її емоційну стабільність;

-порушенні приватності, оскільки відповідач порушив особисті межі позивача, що створило почуття глибокого дискомфорту;

-постійному страху, оскільки проникнення відповідача залишило психологічний слід у вигляді страху темряви, звуків за вікном чи навіть дзвінка у двері. Позивач перестала почуватися спокійно вдома, постійно перевіряє замки та уникає постійного перебування у своєму житлі;

-впливі на здоров`я, оскільки постійна напруга через пережите викликає головні болі, підвищений артеріальний тиск, безсоння та загострення хронічних захворювань;

-явній недобросовісності відповідача, яка виявляється у відсутності з його боку пропозицій щодо добровільного відшкодування завданої шкоди.

Загалом, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу були спричинені тривалі душевні страждання, тимчасову відірваність від соціального життя, знижений нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу,нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи та обурення.

На підставі викладеного, вважає розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди 50000 гривень. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 16.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи.

Заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, суд встановив, що вироком Любешівського районного суду Волинської області від 18.06.2024 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.162 КК України та вироком Волинського апеляційного суду від 28.11.2024 року вирок Любешівського районного суду Волинської області від 18.06.2024 року в частині призначеного покарання із звільненням ОСОБА_2 від його відбування скасовано, призначено останньому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч. 1 ст. 162 КК України -у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

З положень, викладених в ч.6 ст.82 ЦПК України, вбачається, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Поняття «моральної шкоди» визначається постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ). Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Між тим, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України №6-28008св10 від 13.07.2011).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

З огляду на зазначене та встановлені обставини справи, суд вважає, що у даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, суд вважає доведеним, що дії відповідача ОСОБА_2 були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок.

Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку вона отримала, ступінь та тривалість моральних страждань і переживань позивача, у зв`язку із чим вважає, що заявлена у позові сума в розмірі 50000 гривень є достатнім, розумним та справедливим грошовим відшкодуванням завданої відповідачем позивачу моральної шкоди, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

На підтвердження заявленого представником позивача розміру витрат з надання професійної правничої допомоги в сумі 12000 гривень до позовної заяви додано договір про надання професійної правничої допомоги № 26 від 01.07.2024 року та додаток №2 до нього від 20.12.2024 року, ордер серії АІ №1652864, акт №4-20/12/2024 приймання-передачі грошових коштів та рахунок на оплату №3-20/12/2024 від 20.12.2024 року.

Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні.

Оскільки подані представником позивача документи містять лише узагальнене найменування наданої ним послуги супровід справи про відшкодування моральної шкоди у суді першої інстанції без зазначення конкретних видів адвокатської діяльності та витраченого на них часу, з огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, суд вважає, що наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем, в сумі 6000 гривень, що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

На підставі положень ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 гривень.

Керуючись ст.3, 12, 81, 141, 265, 282-284 ЦПК України, ст.23, 1166, 1167, 1168, 1177 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 (шість) тисяч гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.04.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Солдаткін Олександр Сергійович (адреса: вул. Олександра Кониського, 60, м. Київ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ