справа № 235/6072/24
№ провадження 2/208/1668/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області Кузнєцова А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

07.08.2024 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Краснолиманське» середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в розмір 312 079,46 гривень.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 28.03.2018 року по 02.06.2021 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», обіймав посаду машиніста гірничих виїмочних машин 6 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Наказом №155-к від 02.06.2021 року позивач звільнений з ТОВ «Краснолиманське» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію). З часу припинення трудових відносин супереч ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно, не надано остаточного розрахунку, належні суми заробітку в сумі 201 765,95 гривень.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2024 року з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача було стягнуто заборгованості по заробітній платі в сумі 201 765,95 гривень.

На підставі зазначеного судового рішення на користь позивача з ТОВ «Краснолиманське» 29.07.2024 року в примусовому порядку стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 201 715,95 гривень, сума зазначена після утримання суми податків й інших обов`язкових платежів.

За затримку розрахунку при звільненні, за переконанням позивача, відповідач повинен понести відповідальність, тому заявлено вимогу стягнення, в порядку ст. 117 КЗпП України, про стягнення середнього заробітку за період з 03.06.2021 року (наступний день після звільнення) по 28.07.2024 року. За захистом порушених прав ОСОБА_1 звернувся до суду (а.с. 2-4).

Ухвалою суду від 08.08.2024 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а. с. 25).

19.08.2024 року ТОВ «Краснолиманське» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними, оскільки розрахунок з ним в повному обсязі проведено 29.07.2024 року на підставі рішення Красноарміського міськрайонного суду Донецької області 07.05.2024 року. Так, позивач звільнений 02.06.2021 року згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію). В день звільнення 02.06.2021 року позивач не працював, знаходився в черговій відпустці, що підтверджується довідкою ВКТО від 15.08.2024 року. Як в день звільнення так і після позивач до відповідача з вимогою про розрахунок не звертався.

Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась).

У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Про вимогу позивача щодо розрахунку, відповідачу стало відомо 09.08.2024 року, тобто після ознайомлення з ухвалою суду про прийняття позовної заяви в особистому кабінеті «Електронний суд».

Оскільки, працівник в день звільнення не працював, з вимогою про розрахунок, належним чином, до роботодавця не звертався, то виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Проте, після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався.

Крім того, відповідачем акцентовано увагу суду на тому, що позивач зазначає період затримки розрахунку при звільненні з 03.06.2021 року по 28.07.2024 року. У той же час період розрахунку відшкодування, передбачений ст. 117 КЗпП України, обмежений, він повинен бути не більше шести місяців, з моменту заявленої вимоги відповідно до ст. 116 КЗпП України. Тобто, на думку відповідача, дії позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а останній являється інструментом такого збагачення.

З урахуванням дійсних обставин спірних відносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачає розгляд справи в межах заявлених особою вимог, ТОВ «Краснолиманське» вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2021 року по 28.07.2024 року є безпідставними та не підлягають задоволенню (а.с. 28-30).

На відзив відповідача позивачем надані додаткові пояснення, які зводилися до не згоди позивача з наданим відзивом, та акцентовано увагу суду на тому, що загальний період затримки розрахунку при звільнені має бути розрахований з 03.06.2021 року по 28.07.2024 року включно та застосована норма закону в редакції статті 177 КЗпП України, яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. Тому, позивач вважає, що правовідносини щодо стягнення середнього заробітку за період з 03.06.2021 року по 18.07.2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється статтею 117 КЗпП України в редакції, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто не обмежується строком, а за період з 19.07.2022 року по 28.07.2024 рік статтею 117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ з застосуванням обмеження виплати шістьма місяцями. Просив стягнути з відповідача загальну суму 594 788,48 гривень (згідно розрахунків) (а.с. 40 45).

Сторони на виклик до суду не з`явилися.

Позивачем ОСОБА_1 , його представником Жуковською М. В. (уповноважена довіреністю) суду адресовано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили ухвалити рішення на підставі письмових матеріалів у справі з урахуванням додаткових пояснень. (а. с. 38-39)

Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське», директор Руденко А. А. (уповноважений витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб) 03.06.2021 року по 28.07.2024 одночасно з відзивом подав заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні через оголошений та введений в Україні воєнний стан та просив винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавства з урахуванням позиції, викладеної у відзиві на позов. (а.с. 28-30)

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Згідно записів в трудовій книжці серійний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське»:

- 28.03.2018 року прийнятий по переводу машиністом гірничих виїмочних машин 6 розряду з повним підземним робочим днем в шахті;

- 02.06.2021 року звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-10).

Згідно копії рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2024 року з відповідача ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 201 765,95 гривень (а. с. 11-14).

Відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2024 року на примусове виконання надійшло рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07.05.2024 року про стягнення на користь позивача ОСОБА_1 заробітної плати в сумі 201 765,95 гривень (а. с. 16).

Згідно відомостей про надходження коштів з відповідача ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача ОСОБА_1 29.07.2024 року в примусовому порядку стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 201 715,95 гривень. (а. с. 17)

Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ «Краснолиманське» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - суд приходить до наступних висновків.

За позицією позивача відповідачем несвоєчасно проведено розрахунок, оскільки нараховані суми складових заробітку не виплачені в день звільнення, тобто 02.06.2021 року, тому відповідач повинен понести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Час затримки розрахунку при звільненні, за позицією позивача з 03.06.2021 року (наступний день після звільнення) по 28.07.2024 року (до дня фактичної виплати).

Відповідач ТОВ «Краснолиманське», оспорюючи заявлений ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, ґрунтує позицію захисту на вирішення даної справи із застосуванням принципу розумної співмірності та пропорційності. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - суд приймає до уваги наступне.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України (у редакції на час звернення до суду з позовом), відповідно до якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у разі часткового задоволення вимог працівника).

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Враховуючи наведену норму вбачається, що на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вказані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22).

Враховуючи, що повний розрахунок з позивачем при звільненні був проведений лише 29.07.2024 року, а також те, що з вказаним позовом позивач звернувся до суду 07.08.2024 року, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду, передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України, не пропущений.

Щодо розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з такого.

Згідно бухгалтерської довідки ТОВ «Краснолиманське» №557 від 13.08.2024 року сума середнього заробітку на дату звільнення позивачем визначена за квітень 2023 року 0 гривень (тимчасова непрацездатність) та травень 2023 року 1 робочий день - 1429,78 гривень = 1429,78/1 робочих днів = 1429,78 гривень (а. с. 33)

З урахуванням розрахункового періоду, який у відповідності до статті 117 КЗпП України становить весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з 03.06.2021 року (наступний день після звільнення) по 28.07.2024 року (згідно заявлених позовних вимог) кількість робочих днів становить 785 днів.

Аналогічного висновку щодо розрахункового періоду дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20, провадження № 61-15667св21.

Статтею 117 КЗпП України, у редакції чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи, передбачена відповідальність роботодавця у вигляді виплатити працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Враховуючи наведені норми, те що відповідач повністю розрахувався з позивачем лише 29.07.2024 року, відповідач повинен, відповідно до ст.117 КЗпП України, сплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період 6 місяців, а саме за період з 28.11.2023 року (наступний день після звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати) по 28.05.2024 року (124 робочих днів), в розмірі 177 292,72 гривень, який обчислений шляхом множення кількості робочих днів - 124 на суму середньоденного заробітку позивача 1429,78 грн.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 177 292,72 гривень за період з 28.11.2023 року по 28.05.2024 року. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред`явлені позовної заяви про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в дохід місцевого бюджету сплачено судовий збір в сумі 2496,63 гривень (квитанція - а.с. 1). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 177 292,72 гривень, тобто на 15,8% від заявленого періоду, тому судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в сумі 394,37 гривень.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 44, 47, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст. ст. 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 :

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2023 року по 28.05.2024 року (включно) в сумі 177 292 (сто сімдесят сім тисяч двісті дев`яносто дві) гривні, 72 (сімдесят дві) копійки (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів).

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 394 (триста дев`яносто чотири) гривні 37 (тридцять сім) копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 02.04.2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , номер карти платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , юридична адреса: 84320, Донецька область, Краматорський район, м. Краматорськ, вул. Хортицька, будинок 87 Б.

Суддя: