Справа № 125/719/24
Провадження № 22-ц/801/776/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 рокуСправа № 125/719/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 125/719/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 20.01.2025, ухвалене у складі судді Питель О. В. в приміщенні суду в м. Бар,

в с т а н о в и в :

5.04.2024 ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом (вх № 2711) до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.04.2023 між нею та ОСОБА_2 біля хвіртки на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт. Під час цього конфлікту ОСОБА_2 навмисно завдала їй тілесні ушкодження з мотивів наявних неприязних відносин, шляхом нанесення ударів по грудній клітці металевим цепком. Після чого, нанесла їй ще удари лівою ногою по передній поверхні правої гомілки, унаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Протиправною поведінкою відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у нервових розладах та душевних стражданнях, стражданнях та болю фізичного характеру. Унаслідок протиправної поведінки відповідача порушений звичний уклад її життя і робочої діяльності, довгий час позивач була рознервована та була вимушена боротися за своє право. Їй довелося у свій робочий час відвідувати судові засідання, у зв`язку з чим вона не встигала виконувати свої робочі завдання, унаслідок чого працювала у нічний час. Навіть на сьогоднішній день позивач погано спить, переживає за себе, а також за своїх малолітніх дітей, оскільки наявний страх, що ОСОБА_2 може знову нанести тілесні ушкодження, оскільки вони проживають з нею у спільному дворі і ситуація стосовно агресії відповідачки до неї не покращилася. Вироком Барського районного суду Вінницької області від 02.11.2023 по справі № 125/908/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. Розмір моральної шкоди позивач визначила у 10000 грн.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 20.01.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу (вх. 2052 від 21.02.2025), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову; стягнути судові витрати в розмірі 1816,50 грн /а. с. 33/.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували дійсність моральних страждань та рівень їх тяжкості; позовна заява не містить обґрунтування спричинення відповідачкою позиваці моральної шкоди на суму 10000 грн, не надано висновок психолога; відповідач є людиною похилого віку, пенсіонеркою. Розмір пенсії відповідача становить 4036,78 грн, а стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 грн є для неї значним тягарем.

11.03.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 2741), який поданий засобами поштового зв`язку 10.03.205, ОСОБА_1 , в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на рішення Барського районного суду Вінницької області від 20.01.2025 у справі з ціною позову 10000 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Вироком Барського районного суду від 02.11.2023 по справі № 125/908/23, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вироком встановлено, що 27.04.2023 близько 10:00, під час перебування біля хвіртки на території свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_2 виник словесний конфлікт із сусідкою ОСОБА_1 .. Під час цього конфлікту у ОСОБА_2 виник умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Реалізовуючи свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів наявності особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 підійшла до ОСОБА_1 та, тримаючи у правій руці металевий цеп, завдала ним два удари ОСОБА_1 в область грудної клітки зліва, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_2 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, тримаючи в лівій руці металеву викрутку, завдала нею один удар ОСОБА_1 в область правого передпліччя в нижній третині, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_2 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, лівою ногою завдала два удари ОСОБА_1 в передню поверхню правої гомілки, внаслідок чого остання також отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 35 від 01.05.2023 за результатами проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_1 виявлено: садно по задній поверхні правого передпліччя в нижній третині, синці по передній поверхні правої гомілки в середній третині, по зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині (2), грудній клітці зліва в ділянці внутрішнього кінця лівої ключиці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.

/а. с.5-16/.

На аркушах справи 42-67 знаходяться скарги за 2022 по 2024 роки, які написані відповідачем на позивача.

Обґрунтовуючи свої заперечення щодо позову, відповідачем у судовому засіданні були надані копії матеріалів з Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо розгляду її звернень на дії ОСОБА_1 . З наданих документів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 упродовж 2022-2024 років зверталася до органу поліції із заявами, у яких вказувала про наявні у неї з ОСОБА_1 конфлікти і за цими заявами поліція проводила перевірку. За результатами звернень не було встановлено підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ці обставини підтверджуються даними копій: заяв ОСОБА_2 до ГУНП у Вінницькій області від 11.07.2022, 23.10.2022, 24.10.2022; копії листів Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області № 5124/214/01-24 від 11.07.2024, № 5299/214/01-24 від 22.07.2024, № 5300/214/01-24 від 22.07.2024, № 890/214/01-24 від 05.02.2024, № 1641/214/01-24 від 11.03.2024, № 2101/214/01-24 від 28.03.2024; копії довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 03.05.2023 з долученими копіями документів, копії довідки про результати розгляду повідомлення ОСОБА_2 , яка скаржиться на ОСОБА_1 від 13.06.2023 з долученими копіями документів; копії довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 30.07.2024 з долученими копіями документів.

Оцінивши подані відповідачкою матеріали перевірки Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області за зверненням відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що подані докази не відповідають критерію належності, тобто не містять інформації щодо предмету доказування, тому суд не прийняв їх у якості доказу у даній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд враховав глибину та ступінь моральних і душевних страждань позивача, яких вона зазнала у зв`язку з вчиненням протиправних дій відповідачем, а також принципи розумності та справедливості, та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу з відповідача 10000 грн.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно з пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

За загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова ВС від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова ВС від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19).

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (частина сьома статті 128 КПК України).

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що позивачем доведено заподіяння їй моральної шкоди протиправними діями відповідача, про що свідчить вирок Барського районного суду від 02.11.2023 по справі № 125/908/23, який набрав законної сили.

Вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано врахував глибину та ступінь моральних і душевних страждань ОСОБА_1 , яких вона зазнала у зв`язку з вчиненням протиправних дій відповідачем, а також принципи розумності та справедливості, та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу з відповідача 10000 грн.

Колегія суддів не вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували дійсність моральних страждань та рівень їх тяжкості, позовна заява не містить обґрунтування спричинення відповідачкою позиваці моральної шкоди на суму 10000 грн, колегія суддів відхиляє, адже позивачем доведено вину відповідача у спричиненні їй моральних страждань, вчинення умисного кримінального правопорушення щодо неї відповідачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано психологічне дослідження про встановлення рівня та важкості моральних страждань, колегія суддів не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки відповідно до постанови ВП ВС від 9.11.2022 по справі № 372/1652/18 розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

У свою чергу, судом враховано, що сукупністю доказів, наявних у справі позивачем доведено той факт, що у наслідок протиправної поведінки відповідача їй було заподіяно моральної шкоди. При визначені базисного рівня розміру компенсації даної шкоди презюмувались страждання, які повинна відчути «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідач є людиною похилого віку, пенсіонеркою, а розмір пенсії відповідача становить 4036,78 грн, тому стягнення з неї на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 грн є для неї значним тягарем, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для зміни рішення суду та зменшення розміру моральної шкоди, так як суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення (частина четверта статті 1193 ЦК України).

Крім цього, відповідачем не надано доказів на підтвердження дійсного свого майнового стану та відсутність у неї інших доходів та майна тощо, а надано лише довідку з ГУ ПФУ у Вінницькій області про отримання нею пенсії.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 20.01.2025 у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Барського районного суду Вінницької області від 20.01.2025 у даній справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський