РІШЕННЯ

( заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025

м.Харків

Справа № 639/3968/24

провадження 2/639/178/25

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Семенюк А.Є.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач- ОСОБА_3

представник 3 особи-Бережник М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3 особа- Служба у справах дітей Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 2014 року по 2023 рік перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі,в якому у них народилась дочка ОСОБА_5 . Однією сім`єю з відповідачем не проживає з 2019 р., оскільки дружина почала зловживати алкоголем , тому позивач вимушений був забрати дитину до себе.Буднік- ОСОБА_6 не допомагає в утриманні дитини, не виконує батьківські обов`язки, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, не бажає спілкуватися з донькою.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та зазначив, що вихованням дитини він займається з 2019 р., з початку війни сторони виїхали у м.Львів, де проживали до липня 2023 р., в подальшому позивач з дочкою переїхав до Києва, а потім вони повернулись додому. Відповідач дочкою не цікавиться, дитина особого інтересу до матері не проявляє, періодично вони спілкуються , зустрічаються, тому як на даний час відповідач проживає також у смт.Покотилівка у своєї матері.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістила, правом надання відзиву на позов не скористалася.

При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

У підготовчому засіданні відповідач проти позову не заперечувала, згодна з тим, що донька проживає з колишнім чоловіком, тому як вона не працює, дотепер не може влаштувати своє особисте життя та підтвердила, что вона підтримує зв`язок з дочкою, бачиться з нею та спілкується.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.01.2025, за клопотанням позивача, замінена 3 особа-Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради на Службу у справах дітей Покотилівської селищної ради Харківської області. 23.01.2025, ухвалою суду, третя особа- Служба у справах дітей Покотилівської селищної ради Харківської області замінено на Службу у справах дітей Височанської селищної ради Харківського району Харківської області.

Представник третьої особи направив суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, надавши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав матір дитини ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши вступне слово позивача та його представника, відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.07.2014, мають неповнолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 01.03.2023 шлюб між сторонами розірвано, залишено малолітню дитину проживати з її батьком ОСОБА_1 . Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що сімейне життя не склалося, протягом тривалого часу подружжя не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки. В судовому засіданні позивач заявив клопотання про визначення місця проживання дитини, оскільки відповідач не заперечує проти задоволення такої заяви.

Згідно з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_4 , 2013 р. народження зареєстровані в кв. АДРЕСА_1 . Мати дитини зареєстрована по АДРЕСА_2 , на теперішній час проживає також у АДРЕСА_3 , у своєї матері ( а.с. 10,12, 22,34).

З акту, складеного депутатом Височанської селищної ради, старости Покотилівського округу, за участю сусідів від 07.06.2024 вбачається, що ОСОБА_3 участі у вихованні дитини не приймає, дочка ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_1 (а.с. 5).

Як випливає з характеристики учениці 4-Б класу КЗ «Покотилвівський ліцей «Промінь» Височанського селищної ради Годованої Дар`ї, вона навчається у ліцеї з 1 класу, старанна та здібна учениця, має друзів, доброзичлива, завжди активно бере участь у житті класу. Вихованням дитини займається лише батько. Мати ОСОБА_3 жодного разу не відвідувала батьківські збори, не цікавилася успіхами доньки, не виходила на контакт з вчителем, не телефонні дзвінки не відповідала, до шкоди не з`являлась, не приймала участь у вихованні доньки.Турботу про дитину брав на себе батько.Відвідуванням сім`Ї ОСОБА_4 доведено, що дівчинка має усе необхідне для навчання, своє робоче місце, їжу, одяг.Батько контролює навчання доньки, допомагає їй ( а.с. 9).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_4 опікується батько, з яким вона проживає, виховує дитину, забезпечує всім необхідним для комфортного проживання, навчання, дозвілля, гармонійного розвитку. Мати дитини до доньки не приходить.

07.02.2025 Службою у справах дітей Височанської селищної ради проведено обстеження умов проживання ОСОБА_4 та встановлено, що батько з дитиною проживають у трикімнатному будинку, дитяча кімната облаштована окремо, наявне ліжко, письмовий стіл, полиця для підручників, шафа для одягу, достатня кількість сезонного одягу, збережено належний санітарно-гігієнічний стан житла, створені належні умови для проживання, виховання, розвитку дитини. 10.02.2025 комісією з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Височанської селищної ради розглянуто питання, досліджені документи, що надані судом та заявником і встановлено, що коли матір покинула дівчину, батько почав про неї піклуватися та робить все можливе, щоб життя дитини було комфортним, тому вирішено членами комісії на засіданні, що має місце самоусунення Буднік-Годованої від виконання батьківських обов`язків, тому доцільно позбавити її батьківських прав. Мати дитини на засідання комісії не з`явилась .

Згідно висновку служби у справах дітей Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.02.2025 № 47/01-36, розглянувши документи судової справи та провівши обстеження умов проживання дитини, доцільно позбавити ОСОБА_3 батьківських прав ( а.с. 152).

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 підтвердила, що з матір`ю вона періодично бачиться, приходить до неї та бабусі, спілкуються щодо навчання на формальному рівні, особливої ??прихильності до матері не має.Щодо позбавлення матері батьківських прав свою думку не висловила.

Разом з позовною заявою позивачем надана заява відповідача ОСОБА_3 , посвідчена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Шило І.В. 19.06.2024, якою відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 16) .

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII , іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд повинен також зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Надані суду докази позбавлення батьківських прав, а саме характеристика навчального закладу на ученицю ОСОБА_4 , пояснення свідка- сусідки позивача про створення батьком належних умов для виховання дитини не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язків з виховання дитини. Не підтверджено також факт зловживання відповідачем спиртними напоями, не зазначено таких підстав і при зверненні позивача ОСОБА_9 до суду з позовом у 2023 році про розірвання шлюбу.При розірванні шлюбу під час перебування сім`ї у м.Львові, Буднік- ОСОБА_6 погодилась, що дитина буде проживати з батьком.

Відповідач через позивача подала нотаріально засвідчену заяву на ім`я компетентних органів за місцем вимоги , у якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 .

У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За положеннями частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, заява відповідача ОСОБА_3 від 19 червня 2024 р., в яких вона відмовляється від батьківських прав на дитину , не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та порушує інтереси дитини.

Лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Матеріали справи не містять беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_3 щодо ухилення від участі у вихованні доньки без поважних причин , умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), має рекомендаційний характер та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Водночас саме на позивача покладено обов`язок доведення свідомого ухилення відповідачкою від участі у вихованні дитини.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України).

Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав, а тому суд вважає такий висновок недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини.

Так, органом опіки та піклування у висновку наводиться інформація навчального закладу у вигляді характеристики та дані про обстеження житлово-побутових умов проживання дитини про те, що батько дитини виховує дочку і створив для неї належні умови для проживання, навчання.Не надано переконливих доказів того, що відповідач належним чином повідомлялась про виклик на засідання комісії, тому що ОСОБА_3 проживає також у смт.Покотилівка.

Службою у справах дітей не проведена також бесіда з малолітньою дитиною, зважаючи на її вікову категорію за участю психолога, для встановлення дійсного психоемоційного стану,визначення інтересів дитини та отримання її думки.

Не прийнято до уваги органом опіки та піклування пояснення малолітньої ОСОБА_4 , яка повідомила та, тим самим підтвердила пояснення позивача, що вона спілкується з матір`ю, приходить до неї та бабусі, проте не часто, оскільки розмова стосується відповідей на формальні та однобічні запитання про навчання доньки.

За таких обставин, суд не погоджується з мотивацією комісії з питань захисту прав дитини та органу опіки та піклування , що висновок про обрання щодо ОСОБА_3 такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, відповідає виключно найкращим інтересам дитини.

Оцінивши надані суду докази, приймаючи до уваги недоведеність позовних вимог позивача суд дійшов висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини, тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3 особа- Служба у справах дітей Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін: позивач- ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 );

-відповідач- ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 );

-3 особа- Служба у справах дітей Височанської селищної ради Харківського району Харківської області ( , с.Високий Харківського району Харківської області, вул. Бульварна, 18).

Повне судове рышення складено 07.04.2025.

СУДДЯ -