Справа № 462/32/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 рокусуддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами позики,

в с т а н о в и в :

Позивач ТзОВ «ФК «ЄАПБ» 02.01.2025 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №857689 від 30.06.2023 року в розмірі 85615,96 грн, з яких: 11999,95 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 73616,01 грн сума заборгованості за відсотками, суму заборгованості за договором позики №4887268 від 16.08.2023 року в розмірі 34375 грн, з яких: 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 24375 грн сума заборгованості за відсотками, суму заборгованості за договором позики №79617291 від 21.05.2024 року в розмірі 24598,20 грн, з яких: 8000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 614,20 грн сума заборгованості за відсотками, 15984 грн сума заборгованості за пенею, суму заборгованості за договором позики №5820148 від 09.07.2023 року в розмірі 29223 грн, з яких: 9000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 20223 грн сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.06.2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №857689. 30.05.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №30052024, у відповідності до якого ТОВ «Селфі Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача в розмірі 85615,96 грн, з яких: 11999,95 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 73616,01 грн сума заборгованості за відсотками.16.08.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 було укладено договір позики №4887268. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача в розмірі 34375 грн, з яких: 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 24375 грн сума заборгованості за відсотками. 21.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 було укладено договір позики №79617291. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача в розмірі 24598,20 грн, з яких: 8000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 614,20 грн сума заборгованості за відсотками, 15984 грн сума заборгованості за пенею. 09.07.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_2 було укладено договір позики №5820148. 11.01.2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до якого ТОВ «МАНІФОЮ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача в розмірі 29223 грн, з яких: 9000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 20223 грн сума заборгованості за відсотками. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №857689 від 30.06.2023 року в розмірі 85615,96 грн, за договором позики №4887268 від 16.08.2023 року в розмірі 34375 грн, за договором позики №79617291 від 21.05.2024 року в розмірі 24598,20 грн, за договором позики №5820148 від 09.07.2023 року в розмірі 29223 грн. На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 21.03.2025 року подав суду відзив на позовну заяву, вказавши, що не погоджується із визначеною банком позивачем сумою боргу, оскільки позивачем нараховано відсотки у розмірі, що значно перевищують суму отриманого кредиту, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків сторін, тому з огляду на положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» справедливим буде стягнення відсотків у сумі, що не перевищує 50 % від суми кредиту, а саме за договором №857689 у розмірі 5999,975 грн, за договором №4887268 у розмірі 5000 грн, за договором № 5820148 у розмірі 4500 грн. Окрім того, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому позивачем безпідставно нараховано суму пені за договором №79617291 у розмірі 15984 грн. За наведеного просив задовольнити позов частково із врахуванням наданого ним розрахунку.

Представник позивача 24.03.2025 року скерував на адресу суду відповідь на відзив, у якому позов підтримав з аналогічних підстав.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 16.08.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №4887268, відповідно до якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 10000 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Строк позики становить 30 днів, базова процентна ставка за перший день користування позикою 18.46%, базова процентна ставка з другого дня користування позикою 2,5 %, дата повернення позики 15.09.2023 року /а.с.35-37/.

З розрахунку заборгованості (а.с 44) вбачається, що заборгованість відповідачки за вказаним договором становить 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 24375 грн сума заборгованості за відсотками, а всього 34375 грн. Погашення боргу відсутнє.

Також 30.06.2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №857689, відповідно до якого сума кредиту становить 12000 грн та такий наданий на строк 360 днів з 30.06.2023 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 9 днів, стандартна процентна ставка становить 2,20 % в день, знижена процентна ставка становить 1,43 в день. Орієнтована загальна вартість кредиту - 107040 грн /а.с.9-20/.

З розрахунку заборгованості (а.с 28) вбачається, що заборгованість відповідачки за вказаним договором становить 11999,95 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 73616,01 грн сума заборгованості за відсотками, а всього 85615,96 грн. Так, із вказаного розрахунку вбачається, що відповідач проводила погашення кредиту 09.07.20023 року у сумі 1544,40 грн, 29.07.2023 року у сумі 2904,00 грн, 10.08.2023 року у сумі 3167,99 грн, 06.10.2023 року у сумі 2000 грн, 26.10.2023 року у сумі 2000 грн.

Також 09.07.2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №5820148, відповідно до якого загальна сума позики становить 9000 грн та така надана на строк 57 днів з 09.07.2023 року та датою повернення позики є 04.09.2023 року, основна процентна ставка становить 3,0% /а.с.61-65/.Також, згідно із додатковою угодою № 1 до договору позики №5820148 від 25.07.2023 року строк користування позикою продовжено на 80 днів, а саме до 13.10.2023 року (а.с. 71). Згідно із додатковою угодою № 2 до договору позики №5820148 від 22.08.2023 року, строк позики продовжено до 10.11.2023 року (а.с. 74).

З розрахунку заборгованості (а.с 83) вбачається, що заборгованість відповідачки за вказаним договором становить 9000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 20223 грн сума заборгованості за відсотками, а всього 29223,00 грн. Погашення боргу відсутнє.

Крім того, 21.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №79617291, відповідно до якого загальна сума позики становить 1000 грн та такий наданий на строк 11 днів з 21.05.2024 року та датою повернення позики (останній день) є 31.05.2024 року, денна процентна ставка становить 0,83%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою становить 2,70% /а.с.45-47/.

З розрахунку заборгованості (а.с 55) вбачається, що заборгованість відповідачки за вказаним договором становить 24598,20 грн, з яких: 8000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 614,20 грн сума заборгованості за відсотками, 15984 грн сума заборгованості за пенею.Погашення боргу відсутнє.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Також судом встановлено, що 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, а також 28.07.2021 року було укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та 27.02.2024 додаткову угоду №20 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, у відповідності до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором позики №4887268 від 16.08.2023 року в розмірі 34375 грн /а.с.31-43/.

Крім того, 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, а також 25.09.2024 року було укладено додаткову угоду №37 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, у відповідності до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором позики №79617291 від 21.05.2024 року в розмірі 24598,20 грн /а.с.52-54/.

Також 30.05.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №30052024, у відповідності до якого ТОВ «Селфі Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором №857689 від 30.06.2023 року в розмірі 85615,96 грн, з яких 11999,95 грн сума заборгованості за основною сумою боргу,73616,01 грн сума заборгованості за відсотками /а.с. 23-27/

При цьому, 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до якого ТОВ «Маніфою» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором позики №5820148 від 09.07.2023 року в розмірі 29223 грн, з яких 9000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 20223 грн сума заборгованості за відсотками /а.с.77-82 /.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору позики та кредитних договорів сторони узгодили розмір кредитного ліміту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договорів. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого зобов`язання та не здійснила погашення кредитних заборгованостей, у зв`язку із чим у неї виникла сума заборгованості за договором позики № 4887268 в розмірі 34375 грн, кредитним договором № 857689 в розмірі 85615,96 грн, за договором позики № 79617291 в розмірі 24596,20 грн, за договором позики № 5820148 в розмірі 29223 грн.

Водночас, суд зазначає, що згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), а тому позивачем безпідставно нараховано пеню за договором позики №79617291 від 21.05.2024 року і в частині її стягнення слід відмовити.

З приводу твердження представника відповідача щодо того, що розмір відсотків за вказаними договорами значно перевищує суму боргу, а тому з огляду на ст.ст.11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, а отже справедливим буде стягнення відсотків у сумі, що не перевищує 50 % від суми кредиту, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічної позиції щодо можливості зменшення процентів за прострочення виконання грошових зобов`язань дотримується ВС і у постанові від 12 лютого 2025 року у справа № 679/1103/23 /провадження № 61-92св24/.

За наведеного суд вважає, що стягнення процентів у розмірі, що значно перевищує суму отриманого кредиту, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, позивач не спростував доводів відповідача щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, а тому розмір заборгованості за процентами необхідно зменшити до розміру заборгованості за тілом кредиту по кожному із договорів та стягнути проценти: за договором №857689 від 30.06.2023 року - 11999,95 грн; за договором позики №4887268 від 16.08.2023 року - 10000 грн; за договором позики №79617291 від 21.05.2024 року у розмірі 614,20 грн; за договором позики №5820148 від 09.07.2023 року в розмірі 9000 грн.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що до стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає заборгованість у розмірі 70614,10 грн, а тому позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову позивачем сплачено 3028,00 грн судового збору, (платіжне доручення №92482 від 17.12.2024 року а.с. 97). Водночас, враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє частково, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме на суму 1230,76 грн (із розрахунку 70614,10 грн х 3028,00 грн. : 173812,16 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 19, 81, 89,141, 263-265 Цивільного процесуального України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 70614 (сімдесят тисяч шістсот чотирнадцять) грн 10 коп. та 1230 (тисяча двісті тридцять) грн 76 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , IBAN № НОМЕР_1 у АТ «ТАСкомбанк», юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Іванюк І.Д.