КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 381/786/24
провадження № 22-ц/824/2936/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Борисової О. В., Рейнарт І. М.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2024 року в складі судді Соловей Г. В.,

встановив:

12 липня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в порядку ст. 128 КПК України, у кримінальному провадженні №0000403, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2020, звернулась з цивільним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 10 999 грн 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та на підставі п. 1 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_3 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 122 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 9 місяців із відрахуванням із суми заробітку 10 відсотків в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1 451 грн матеріальної та 5 000 грн моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 000 грн моральної шкоди. У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення 10 999 грн 90 коп. матеріальної шкоди відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 474 грн 05 коп. матеріальної та 10 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника Кашаєвої С. А. задоволено частково. Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2023 року стосовно ОСОБА_3 скасовано в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

11.03.2023 ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 10 999 грн 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 120 000 грн.

11.03.2023 ОСОБА_1 подала заяву по об`єднання позовів ОСОБА_5 (справа №381/784/24), ОСОБА_1 (справа №381/785/24), ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ( справа №381/786/24) в одне провадження.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2024 року вказаний позов залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Київським апеляційним судом скасовано вирок в частині цивільних позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Щодо цивільного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 апеляційний суд рішення не приймав, отже вирок в цій частині змінено не було.

Виходячи з тексту вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2023 року, в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 999, 90 грн відмовлено. Позивачем дане рішення не оскаржувалося. В частині стягнення моральної шкоди позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 000 грн.

За таких підстав суд першої інстанції вважав, що позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 було вирішено при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та апеляційним судом змінено не було, а тому позов задоволенню не підлягає.

30.09.2024 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2024 року. Цивільний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Вважає, що ухвалою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2023 року стосовно ОСОБА_3 скасовано в частині вирішення як цивільного позову ОСОБА_1 , так і в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 .

Доказом цьому є те, що в супровідних документах при поверненні справи з Київського апеляційного суду до Фастівського міськрайонного суду є чіткий короткий опис змісту документа, а саме: після скасування вироку цивільний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Судом першої інстанції не було відмовлено у відкритті провадження у справі, даний позов розглядався по суті, що є доказом того, що на момент відкриття провадження суд першої інстанції не вважав, що вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 не було змінено Київським апеляційним судом.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується тим, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Разом із тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Діяльність суду під час здійснення судочинства у цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої, частин другої та третьої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

За змістом норм ЦПК України предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20 (провадження № 61-14440св21).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Судом установлено, що вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та на підставі п. 1 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_3 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1 451 грн матеріальної та 5 000 грн моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 000 грн моральної шкоди. У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення 10 999 грн 90 коп. матеріальної шкоди відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 474 грн 05 коп. матеріальної та 10 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника Кашаєвої С. А. задоволено частково. Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2023 року стосовно ОСОБА_3 скасовано в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

При цьому цивільний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди не був предметом розгляду суду апеляційної інстанції, вирок суду першої інстанції в цій частині скасовано або змінено не було.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цивільний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 вже було розглянуто та ухвалено відповідне судове рішення, проте дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає, що за таких обставин наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З огляду на помилкове відкриття провадження у такій справі, суд першої інстанції не мав правових підстав залишати позовну заяву без руху для усунення недоліків та приймати позовну заяву про уточнення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відкрив провадження у справі та не звернув увагу на те, що вирок в частині цивільного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 скасовано не було, не може слугувати підставою для повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Отже, рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.04.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: О. В. Борисова

І. М. Рейнарт