УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відновлення втраченого провадження

27.03.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Майдан С.І.,

при секретарі Кирпиченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняв м. Херсоні справу за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» про відновлення втраченого судового провадження у справі № 766/19675/19,

встановив:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» про відновлення втраченого судового провадження у справі № 766/19675/19, в частині рішення суду першої та апеляційної інстанції в зазначеному судовому провадженні, з метою отримання засвідчених належним чином копій цих судових рішень та отримання виконавчого листа для їх примусового виконання, оскільки відповідачем до теперішнього часу зазначені судові рішення не виконані. Крім того, заявник просить стягнути з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 року заява про відновлення втраченого судового провадження передана судді Майдан С.І.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року відкрито провадження з розгляду справи про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 766/19675/19. Розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.Запропоновано учасникам судового процесу до початку судового розгляду справи подати усі наявні у них документи, відповідно до яких можна відновити втрачене провадження, якщо такі наявні.

26.03.2025 року від представника АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» Єрашова І.Є. надійшла заява, в якій просить відмовити заявнику у стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, оскільки заявником не надано доказів, що підтверджують надання цих послуг, здійснення оплати цих витрат.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заявник та представник заявника Негуляєв М.А. в судове засідання не з`явилися, представник заявника надав до суду заяву, в який просив проводити розгляд справи про відновлення втраченого провадження у його відсутність та відсутність заявника. Також зазначив, що вимогу про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн не підтримує.

Представник заінтересованої особи АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило.

Неявка сторін не перешкоджає вирішенню питання про відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

За ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ст. 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка зберіглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження.

Також суд при вирішенні даного питання враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

Враховуючи, встановлені ч. 3 ст. 493 ЦПК України, обмежені терміни розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження, суд має констатувати вжиття всіх можливих заходів, направлених на відновлення втраченого судового провадження.

В ході розгляду питання щодо відновлення втраченого судового провадження з`ясовано, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебувала цивільна справа № 766/19675/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 року з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» стягнуто на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 127 706,04 грн., середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 776 371,64 грн., а всього 904 077,68 грн., судовий збір у розмірі 1878,40 грн.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 13 січня 2022 року в зазначеній справі рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуто з відповідача на користь позивача 193 824,96 грн.

Внаслідок збройної агресії РФ 24.02.2022 року, припинення роботи апеляційного суду, відновлення його роботи, відрядження членів колегії та його припинення унеможливило проведення процесуальних дій по даній справі у інший строк.

Факт ухвалення зазначених вище рішень суду, його зміст, дата набрання рішеннями

суду законної сили, також підтверджується відомостями з Єдиного державного

реєстру судових рішень та наявною інформацією на веб-порталі Судова влада

України.

Згідно листа Херсонського апеляційного суду від 20.02.2025 року за №02-14/4/2025 вбачається, що після відновлення роботи Херсонського апеляційного суду і проведення інвентаризації судових справ і матеріалів, встановлено, що судова справа № 766/19675/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії, рахується втраченою.

Відтак, необхідно відновити втрачене провадження у справі № 766/19675/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії, в частині ухвалених судових рішень, а саме: рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 та постанови Херсонського апеляційного суду від 13 січня 2022 року, з метою отримання заявником засвідчених належним чином копій судових рішень та отримання виконавчого листа для їх подальшого примусового виконання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005р. №3262-IV для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі ЄДРСР) автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затверджений Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.04.2018 №1200/0/15-18 (далі Порядок).

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 розділу І Порядку електронний примірник судового рішення створений в АСДС електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом судді, що ухвалив таке судове рішення, в разі колегіального розгляду кваліфікованими електронними підписами всіх суддів, що входять до складу колегії, або іншої особи, визначеної згідно зпунктом 2 розділу III цього Порядку. Такий документ має бути ідентичним за документарною інформацією та реквізитами оригіналу судового рішення в паперовій формі.

На підставі зібраних та перевірених матеріалів, що зберігаються в автоматизованій системі документообігу суду (засвідчених з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису), а також копій процесуальних рішень, що зберігаються в ЄДРСР, суд вважає за необхідне використати ту частину провадження, що зберіглася та відновити матеріали провадження у цивільній справі № 766/19675/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії, в частині ухвалених судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 488, 489, 493, 494 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 766/19675/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії, в частині ухвалених судових рішень, а саме:

повного тексту рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до тексту якого:

«Справа № 766/19675/19

н/п 2/766/6904/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 27.08.2019 року позивачем подано заяву про звільнення з займаної посади заступника директора із загальних питань та інноваційної політики та розірвання укладеного між позивачем та АТ «Херсонська ТЕЦ» не невизначений строк трудового договору, у визначний термін з 28.08.2019 року, у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору в частині порушення строків виплати заробітної плати та ін., за ч.3 ст.38 КЗпП України, із виплатою вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також всіх інших виплат та компенсацій, у день звільнення позивача. 28.08.2019 року начальником відділу кадрів було ознайомлено ОСОБА_1 із наказом про звільнення №384-к від 28.08.2019 року із наступною підставою «за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України». При видачі трудової книжки в ній зроблено аналогічний запис щодо підстав звільнення «за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України». Згідно отриманої копії заяви позивача, на ній керівником самостійно було змінено підставу звільнення з ч.3 ст.38 на ч.1 ст.36 КЗПП України. ОСОБА_1 при отриманні копії наказу та трудової книжки зазначено про незгоду з підстав звільнення, з огляду на їх незаконність та протиправність. У зв`язку з викладеним, позивач просив змінити формулювання підстав звільнення позивача ОСОБА_1 в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 28.08.2019 року №384-к та його трудовій книжці, на ч.3 ст.38 КЗПП України, зобов`язавши АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у трудовій книжці позивача «звільнений за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України» шляхом його виключення та здійснення запису «Звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України».

Ухвалою суду від 02.10.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представником АТ «Херсонська ТЕЦ» надано до суду відзив, згідно якого просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 АТ «Херсонська ТЕЦ» вважає, що дана заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Наказом АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.08.2019 №384-к звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора із загальних питань та інноваційної політики. ОСОБА_1 наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.08.2019 року №384-к до суду не оскаржував. АТ «Херсонська ТЕЦ» не скасовувала наказ №384-к та не вносила будь-які зміни до даного наказу. Отже, наказ №384-к на день складання даного відзиву є чинний та не скасований. Як вбачається із трудової книжки позивача, в графі 3: «Відомості про прийом на роботу, про переведення на іншу роботу та про звільнення (з зазначенням причин і з посиланням на статтю, пункт закону)» зазначено: «Звільнений за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України». В графі 4: «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» зазначено: «наказ №384-к від 27.08.2019 року». Згідно наказу №384-к, причина звільнення: «за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України». Тобто, як в наказі №384-к, так і в трудовій книжці позивача, звільнення ОСОБА_1 відбулося: за угодою сторін (ч.1 ст.36 КЗпП України). Тобто, при заповненні трудової книжки ОСОБА_1 , АТ «Херсонська ТЕЦ» не порушила Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом №58 від 29.07.1993 року. АТ «Херсонська ТЕЦ» вважає, що позивач не довів порушення його прав та інтересів при заповненні відповідачем його трудової книжки у графі 3 та 4, де заповнення відбулося у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом №58 від 29.07.1993 року та наказу №384-к (який не скасований та є чинним). Також, позивач не надає до суду докази скасування наказу №384-к, його зміни, тому що скасування та/або зміни даного наказу №384-к прямо залежить від зміни у трудовій книжці позивача формулювання підстав звільнення ОСОБА_1

29.10.2019 року позивач надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги у разі звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно вказаної заяви просив змінити формулювання підстав звільнення позивача в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 28.08.2019 року №384-к та його трудовій книжці, на частину третю статті 38 КЗпП України, зобов`язавши АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у трудовій книжці позивача «звільнений за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України» шляхом його виключення та здійснення запису «Звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України». Стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь позивача вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України у зв`язку із звільненням за ч.3 ст.38 КЗпП України. Стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а в разі не проведення такого розрахунку та здійснення виплат до розгляду справи по день ухвалення рішення. Судові витрати покласти на відповідача.

06.11.2019 року АТ «Херсонська ТЕЦ» надало до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому просило відмовити повністю у задоволенні позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) ОСОБА_1 АТ «Херсонська ТЕЦ» вважає, що дана заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. У заяві про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 вже просить суд стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» вихідну допомогу (в порядку ст.44 КЗпП України) та середній заробіток за весь час затримки при звільненні (в порядку КЗпП України). Тобто, вимога у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог регулюються різними нормативно-правовими актами, які мають різні підстави виникнення та мають різні докази при прийнятті рішенні. Враховуючи зазначене, відсутні правові підстави для розгляду в рамках справи заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, правова природа, яких є різна. Що ж стосується вимоги ОСОБА_1 стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» вихідну допомогу у розмірі 3-х місячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України у зв`язку із звільненням за ч.3 ст.38 КЗпП України, слід зазначити про наступне. Наказом АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.08.2019 року №84-к (за угодою сторін) було звільнено ОСОБА_1 з посади заступника із загальних питань та інноваційної політики. ОСОБА_1 наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.08.2019 №384-к до суду не оскаржував. АТ «Херсонська ТЕЦ» не скасовувала наказ №384-к та не вносила будь-які зміни до даного наказу. Отже, наказ №384-к на день складання даного відзиву є чинний та не скасований. Враховуючи викладене, відсутні підстави для виплати позивачу тримісячного середнього заробітку, у зв`язку з тим, що стаття 44 КЗпП України не передбачає дану виплату у разі звільнення особою за угодою сторін (ч.1 ст.36 КЗпП України). Що ж стосується вимоги ОСОБА_1 стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про наступне. Посадовий оклад ОСОБА_1 на підприємстві складав від 24 000 грн, що значно перевищує середній заробіток працівника у м.Херсоні. Позивачем було складено службову записку від 28.08.2019 №04/1811 на ім`я головного бухгалтера ОСОБА_3 про надання ОСОБА_1 довідку з нарахування заробітної плати за час роботи. Головний бухгалтер службовою запискою від 28.08.2019 №05-01/1829 повідомило ОСОБА_1 про необхідність зазначити саме на які цілі необхідна довідка про заробітну плату та кому вона буде адресована, так як існують довідки, форма яких затверджена в наказах. При усному спілкуванні з ОСОБА_1 , АТ «Херсонська ТЕЦ» видала ОСОБА_1 довідку про доходи за період з 27.02.2019 року по 28.08.2019 року.

12.11.2019 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що обставини справи №741/1128/17 відмінні від обставин, які склалися між сторонами: позивачем та АТ «Херсонська ТЕЦ». У даній справі вимога про скасування наказу не заявлялась, оскільки позивач заявив про свій намір розірвати трудові відносини за власною ініціативою, відповідачем лише незаконно змінено формулювання підстави звільнення, й у таких випадках законодавством прямо передбачено окремий спосіб захисту зміна формулювання підстав звільнення, що не потребують додаткової вимоги про скасування самого наказу про звільнення, а лише внесення до нього відповідних змін у разі, якщо суд дійде висновку про протиправність дій роботодавця. У даному випадку дійсно має місце порушення роботодавцем законодавства про працю в частині її своєчасної виплати, що дає всі підстави для звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки за висновками Верховного суду, викладеними в ухвалі від 13.06.2018 року, для визначення правової підстави розірвання трудового договору саме за ч.3 ст.38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність такого порушення та його істотність. Враховуючи законність вимоги позивача про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, останньому підлягає виплаті вихідна допомога, у розмірі тримісячного заробітку, а також середній заробіток, оскільки трудові відносини були як юридично, так і фактично припиненими. З припиненням трудових відносин погодився й відповідач, про що свідчить видання відповідного наказу та трудової книжки позивачеві, але при цьому здійснивши односторонню та протиправну зміну формулювання підстав звільнення, намагаючись уникнути наслідків та відповідальності, визначеної чинним законодавством у разі порушення строків вплати заробітної плати роботодавцем. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що відповідач умисно «перекрутив» обставини справи №741/1128/17 та висновки суду, викладені в ухвалі від 13.06.2018, намагаючись уникнути виплати позивачеві належних йому при звільненні сум, жодних обставин, що свідчили б про необґрунтованість позовних вимог або норм процесуального та матеріального права, які б свідчили про невірний спосіб захисту, обраний відповідачем, у відзиві не наведено.

25.11.2019 року АТ «Херсонська ТЕЦ» надала до суду заперечення щодо відповіді на відзив, в якому просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Товариство із відповіддю на відзив не згодне, вважає її необґрунтованою. Внесення запису у трудовій книжці позивача на підставі наказу АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.08.2019 №384 «Про звільнення ОСОБА_1 » не порушує права та інтереси останнього. Вимога до суду про зміни формулювання у трудовій книжці, та вимога до суду про стягнення середнього заробітку та 3-х окладів регулюються різними нормативними документами, які між собою не пов`язані.

20.11.2019 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив. Зазначив, що позовна вимога щодо внесення змін до запису в трудовій книжці є похідною вимогою відносно змін (зміни формулювання) підстави звільнення, яка зафіксована в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.08.2019 року №384, а саме підстава звільнення «ч.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін)» має бути змінено на «ч.3 ст.38 КЗпП України (звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю)». Оскільки внесення запису до трудової книжки є похідною вимогою, то зміна запису має відбуватися після внесення змін до правильного визначення причини звільнення без скасування відповідного наказу. Абсурдним є твердження відповідача, що відсутні правові підстави для розгляду в рамках справи №766/19675/19 заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, правова природа яких є різна. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 наказ АТ «Херсонська ТЕЦ» від 27.08.2019 року №384-к до суду не оскаржував. Як уже зазначалося, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ВС від 27.03.2019 року у справі №524/3490/17-ц неправильно зазначена підстава звільнення в наказі не доводить його незаконність. Крім того, ВС вказав, що позивач має право звернутися із заявою про виправлення зазначеного формулювання. Про що було зроблено позивачем у відповідності до прав, наданих ч.3 ст.49 ЦПК України у заяві про зміну предмету. Відповідач перебирає на себе повноваження суду, оскільки зазначає, що позовна заява про стягнення середнього заробітку, без надання до суду доказу сплати судового збору є усі підстави для залишення в цій частині заяви без руху. Підстави залишення позовної заяви без руху визначені чітко ст.185 ЦПК України та застосовуються на відповідних стадіях позовного провадження. Відповідно до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, а будь-які спроби уточнення «форми» довідки свідчать лише про затягування справи та небажання надати довідку про реальні доходи. Дані дії відповідача можуть свідчить також і про те, що відповідач допустив невиплату заробітної плати потягом декількох місяців, що є порушенням вимог Закону України «Про оплату праці», а як наслідок порушено вимоги законодавства про працю, що є законною підставою звільнення позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України. Просив відхилити аргументи відповідача, які викладені у відзиві в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, а позовні вимоги позивача з урахуванням уточнень задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року здійснено перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження без виклику сторін у спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог залишено без руху.

Ухвалою суду від 25.09.2020 року прийнято заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю з урахуванням збільшення позовних вимог та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 наказом АТ «Херсонська ТЕЦ» був прийнятий на роботу з 27.02.2019 року на посаду заступника директора із загальних питань та інноваційної політики.

27.08.2019 року позивач звернувся до АТ «Херсонська ТЕЦ» з заявою про звільнення з займаної посади заступника директора із загальних питань та інноваційної політики та розірвання укладеного між позивачем та АТ «Херсонська ТЕЦ» не невизначний строк трудового договору, у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору в частині порушення строків виплати заробітної плати та ін., за ч.3 ст.38 КЗпП України, із виплатою вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також всіх інших виплат та компенсацій, у день звільнення позивача.

Наказом АТ «Херсонська ТЕЦ» від 28.08.2019 року №384-к позивача було звільнено з посади заступника директора із загальних питань та інноваційної політики за угодою, ч.1 ст.36 КЗпП України, за заявою від 27.08.2019 року.

02.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Херсонська ТЕЦ» з заявою про надання розрахунку всіх сум, що нараховані та належать позивачу до виплати від підприємства при звільненні, у відповідності до ст.116 КЗпП України; здійснити виплату всіх належним сум; надати розрахунок середньої заробітки.

Відповідно до довідки про доходи від 27.09.2019 року №05-1/1839 АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», за період з 27 лютого 2019 року до 28.08.2019 року сума разом складає 213082,86 грн.

Відповідно до частини 3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2013 року (справа № 6-34 цс 13) за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Приписами ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Відповідно до п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства, Мінюсту та Мінсоцзахисту №58 від 29.07.1993 року записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті б статті 36 та пунктах 1, 2 і б статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно приписів ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 21.11.2011 року зазначив, що, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У відповідності до п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, зазначений Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

З урахуванням аналізу положень п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, суд зазначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У відповідності до роз`яснень, викладених у абз.5 п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян, є обов`язком роботодавця та працівника.

Відповідач не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору з позивачем на звільнення за угодою сторін без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання неправильним формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з АТ «Херсонська ТЕЦ» щодо звільнення на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо змінення формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 28.08.2019 року №384-к та трудовій книжці ОСОБА_1 на «звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України», зобов`язавши АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 «звільнений за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України» шляхом його виключення та здійснення запису «звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України».

В зв`язку з доведеністю звільнення позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, відповідно до вимог ст.44 КЗпП України до виплати ОСОБА_1 підлягає вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 127706,04 грн. (42568,68 грн.* 3 місяці).

Так, при розрахунку вихідної допомоги суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, враховуючи середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді становить 21 день (42 робочих дні протягом липня-серпня 2019року/2=21). Середньомісячна заробітна плата для розрахунку вихідної допомоги становить 42568,68 грн. (2027,08 грн.*21 робочий день). Таким чином розмір вихідної допомоги складає 42568,68 грн.*3 місяці = 127706,04 грн.

Також суд зазначає, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Враховуючи доведеність в межах даної справи невиплату позивачеві у день звільнення всіх сум, що належать їй від АТ «Херсонська ТЕЦ», суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2019 р. по 11.03.2021 р.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Кількість днів прострочення остаточного розрахунку з 01.09.2019 року по 11.03.2021 року складає 383 робочих днів.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 01.09.2019 року по 11.03.2021 року в розмірі 776 371,64 грн. (2027,08 грн.*383 робочих днів).

При цьому суми вихідної допомоги та середнього заробітку визначені судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян є обов`язком роботодавця та працівника.

Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи представника відповідача щодо невірно обраного способу захисту порушеного права позивача, а саме, що позивач не звернувся до суду з вимогою про скасування наказу про звільнення, не приймаються судом до уваги, як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту щодо поновлення свого порушеного права.

Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

За правилами Закону України «Про судовий збір» за подання майнового позову фізичною особою судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (768,40 грн. та 9605,00 грн. відповідно). Позивачем сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1110,00 гривень.

Натомість за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто 768,40 грн. За вимогу немайнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1878,40 грн.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру задоволено у розмірі 904 077,68 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню недоплачений позивачем судовий збір у розмірі 7930,78 грн. (1% від суми задоволених вимог 904 077,68 грн. становить 9040,78 грн.; 9040,78 грн. 1110 грн. (сплачений позивачем судовий збір) = 7930,78 грн.)).

Керуючись ст.ст.4, 10-13, 76-81, 141, 263-265, 268, 274, 354 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.36, 38, 44, 115-117, 232, 233, 235 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства, Мінюсту та Мінсоцзахисту №58 від 29.07.1993 року, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 28.08.2019 року №384-к та трудовій книжці ОСОБА_1 на «звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України», зобов`язавши АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 «звільнений за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України» шляхом його виключення та здійснення запису «звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України».

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 127 706,04 грн., середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 776 371,64 грн., а всього 904 077,68 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1878,40 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь держави судовий збір у розмірі 7930,78 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан»

- повного тексту постанови Херсонського апеляційного суду від 13.01.2022 року, відповідно до тексту якого:

«ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер справи 766/19675/19 Головуючий в І інстанції Майдан С.І.

Номер провадження 22-ц/819/176/22 Доповідач Полікарпова О.М.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСавицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 11 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги, просив суд змінити формулювання підстав його звільнення в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 28.08.2019 року №384-к та трудовій книжці на ч.3 ст.38 КЗпП України, зобов`язавши АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у його трудовій книжці «звільнений за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України» шляхом його виключення та здійснення запису «звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України». Крім того, просив стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на його користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України, у зв`язку із звільненням за ч.3 ст.38 КЗпП України та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а в разі не проведення такого розрахунку та здійснення виплат до розгляду справи по день ухвалення рішення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27.08.2019 року ним було подано заяву про звільнення з займаної посади заступника директора із загальних питань та інноваційної політики та розірвання укладеного між ним та АТ «Херсонська ТЕЦ» не невизначений строк трудового договору, у визначний ним термін з 28.08.2019 року. Вказана заява була подана у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору в частині строків виплати заробітної плати та ін., за ч.3 ст.38 КЗпП України, із виплатою вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також всіх інших виплат та компенсацій, у день звільнення позивача.

28.08.2019 року начальником відділу кадрів його було ознайомлено із наказом про звільнення №384-к від 28.08.2019 року із наступною підставою «за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП України». Вважає, що роботодавець не вправі змінювати підставу розірвання трудового договору на іншу, ніж зазначено в заяві про звільнення, за відсутності на те волевиявлення працівника.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» від 28.08.2019 року №384-к та трудовій книжці на «звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України», зобов`язано АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 у відповідності до рішення суду.

Стягнуто з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 127 706,04 грн. та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 776 371,64 грн., а всього 904 077,68 грн.

Стягнуто з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1878,40 грн.

Стягнуто з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь держави судовий збір у розмірі 7930,78 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 року в частині стягнення з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 776 371,64 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити суму стягненого з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 193 824,96 грн. Вирішити питання щодо судових нормою витрат, понесених у судді першої та апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції не послався на норму права, якою він керувався при прийнятті рішення відносно визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 776 371,64 грн. При цьому, посилаючись на ч.1 ст.117 КЗпП України, вказує на те, що фактичний розрахунок із ОСОБА_1 по заробітній платі був здійснений 14.01.2020 року, що не заперечується позивачем. Згідно довідки АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» від 05.11.2019 року №05-1/2357, середній заробіток позивача складає 2019,01 грн., а не 2027,08 грн, як зазначено судом першої інстанції. Разом з тим, прострочення заборгованості по заробітній платі за період 28.08.2019 року (день звільнення позивача) по 14.01.2020 року (по день погашення по заробітній платі) складає 96 днів (96 х 2019,01 грн. = 193 824,96 грн.). Внаслідок чого вважає, що суд порахував середній заробіток не по день фактичного розрахунку, а тому період нарахування середнього заробітку, який суд вказує у рішення суду є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

В надісланому на адресу Херсонського апеляційного суду письмовому відзиві адвокат Гунько В.С., який діє від імені ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції не зазначено якою нормою він керувався при прийнятті рішення щодо розрахунку середнього заробітку вважає такими, що спростовуються змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення. Також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 року була задоволена похідна вимога (в зв`язку зі звільненням за ч.3 ст.38 КЗпП України) щодо стягнення з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 127 706,04 грн.

Твердження апелянта про те, що фактичний розрахунок із ОСОБА_1 по заробітній платі був здійснений 14.01.2020 року позивачем не спростовується. Однак вимога про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, яка мала місце у період з 01.09.2019 по 14.01.2020 у даній справі не заявлялась. Таким чином, з 29.08.2019 року крім основної заробітної плати, яка виплачена 14.01.2020 року, залишилась невиплачена вихідна допомога в розмірі 127 706,04 грн. У даній справі вирішується спір про стягнення середнього заробітку за період затримки виплати вихідної допомоги за період з 01.09.2019 р. по 11.03.2021 р. (день винесення рішення судом першої інстанції), який становить 383 робочих днів. Тому кількість робочих днів, виходячи з яких судом визначений розмір компенсації за затримку повного розрахунку вважає правильною.

Щодо доводів апелянта відносно зазначення в рішенні суду суми середньоденного заробітку позивача в розмірі 2027,08 грн., замість вірного розміру 2019,01 грн., вважає, що судом першої інстанції можливо було застосовано розрахунок середнього заробітку, який надав позивач, а не довідка підприємства, на яку посилається відповідач. Різниця між довідкою відповідача від 05.11.2019 року №05-1/2357 та розрахунком суду першої інстанції складає 8,07 грн., при цьому суд міг допустити арифметичну помилку чи описку.

Враховуючи зазначене, просить суд апеляційної відмовити апелянту в задоволенні його скарги за безпідставністю та необґрунтованістю, а рішення суду першої інстанції від 11.03.2021 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом з наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що у зв`язку з порушенням АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» законодавства про працю ОСОБА_4 27 серпня 2019 року подав заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Однак наказом відповідача позивача звільнено з посади за згодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП, тобто без зазначення в наказі підстав звільнення, на які той посилався у своїй заяві. В день звільнення йому не виплачено суми належні до виплати у день звільнення. Крім того, не виплачено й вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку.

У даній справі, серед іншого, вирішувався спір про стягнення середнього заробітку за період затримки виплати вихідної допомоги, періоду його нарахування та розміру.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності підстав для звільнення позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України та, відповідно до вимог ст.44 КЗпП України, для виплати йому вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. А у зв`язку із невиконанням такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу суд застосував передбачену ст.117 КЗпП України відповідальність.

Враховуючи доведеність в межах даної справи факту невиплати позивачеві у день звільнення всіх сум, що належать йому від АТ «Херсонська ТЕЦ», суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2019 р. по 11.03.2021 р.

Колегія суддів вважає, що судом правильно встановлені обставини у справі і застосовані норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, у відповідності до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За положеннями статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Невиплата позивачу з вини Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку у встановлені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме для виплати йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що кількість днів прострочення остаточного розрахунку необхідно визначати з дня, наступного за днем звільнення, а саме з 01.09.2019 року і по день ухвалення судового рішення -11.03.2021 року, оскільки на цю дату вихідна допомога позивачу не виплачена. Тобто тривалість прострочення складає 383 робочих днів.

Також судом правильно обраховано середній заробіток, який належить до виплати позивачу за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 01.09.2019 року по 11.03.2021 року в розмірі 776 371,64 грн., виходячи із середньоденного заробітку 2027,08 грн., оскільки на час розгляду справи в суді представник відповідача не спростовував, як доказ довідку про заробітну плату позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, відступивши від судової практики, яка існувала раніше. На даний час така судова практика є сталою.

В даному випадку суд апеляційної інстанції встановив, що розмір вихідної допомоги, яка належала до виплати позивачу складає 127 706 грн., розмір середнього заробітку, який позивач просить стягнути за час затримки виплати вихідної допомоги складає 776 371,64 грн. що набагато перевищує розмір заборгованості і є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості з виплати вихідної допомоги, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним виплати належних при звільненні позивачу коштів в сумі, про яку просить відповідач в своїй апеляційній скарзі, а саме 193 824,96 грн., оскільки вона є вищою, ніж розмір заборгованості підприємства перед позивачем.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні.

Керуючись ст. 374, 376, 383-389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2021 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги змінити, зменшити розмір середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги з 776 371,64 грн. до 193 824,96 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року

Суддя О.М. Полікарпова»

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційн аскарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: С.І.Майдан