Справа №607/5544/13
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2025 року м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
- головуючої судді Черніцької І.М.
- за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.
- з участю адвоката Осіва П.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі заяву адвоката Осіва Павла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у справі № 607/5544/13ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осів Павло Володимирович, на бездіяльність Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання зняти арешти, задоволено частково. Зобов`язано Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти з майна, коштів та корпоративних прав ОСОБА_1 , які накладені у виконавчому провадженні № 61649248 на підставі постанов державного виконавця від 10 вересня 2020 року та від 1 квітня 2020 року, виключити з Єдиного реєстру боржників. У задоволенні решти вимог відмовлено.
24 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осів П.В., звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.
У судовому засіданні адвокат Осів П.В. заяву підтримав та просив задовольнити.
Представник ДВС в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.
В силу вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Суд, розглянувши заяву та доводи викладені у ній, дослідивши долучені до неї документи, вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
В силу вимог ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Враховуючи викладене та принцип розумності, суд вважає, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові КЦС ВС від 10.01.2024 у справі №285/5547/2.1.
Рішення у справі ухвалене 20 березня 2025 року.
24 березня 2025 року, після ухвалення рішення, скаржник подав заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.
До вказаної заяви представником ОСОБА_1 долучено договір про надання правничої допомоги 07 листопада 2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 24.03.2025 року та квитанції про оплату послуг на суму 20 000 грн від 24.03.2025 року та 5000 грн від 12.11.2024 року.
Як вбачається із договору за №07/11 про надання правничої допомоги укладеного між адвокатом Осівим П.В. та ОСОБА_1 , такий договір укладений задовго до винесення судового рішення 07 листопада 2024 року.
Згідно з умовами п. 3.2. договору, сторони погодили, що за надання правничої допомоги, передбаченої даним договором, ОСОБА_1 сплачує адвокату гонорар у суді першої інстанції у розмірі 25 000 грн.
При цьому, авансовий внесок у сумі 5000 грн, клієнт сплачує протягом 5 робочих днів з дня укладеного цього договору ( п. 3.2.1.) Виплата решти гонорару клієнт проводить не пізніше 2 робочих днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг ( п. 3.5 ).
Згідно з вимогами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
Таким чином, гонорар адвоката у розмірі 25 000 грн був погоджений сторонами у договорі, який був укладений ще 07 листопада 2024 року, авансовий внесок 5000 грн сплачений 12 листопада 2024 року. Розмір Гонорару адвоката не залежав від результату вирішення справи.
Отже, будь яких перешкод у заявника щодо надання суду до закінчення судових дебатів вказаного договору, який би і підтверджував факт понесення таких витрат, судом не встановлено.
Адвокат Осів П.В. був присутній на кожному судовому засіданні, та ні в судових засідання, ні у поданій заяві не обґрунтування поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.
Безпідставними є твердження адвоката, що підставою не подання таких доказів до закінчення судових дебатів є факт підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг 24 березня 2025 року, оскільки саме у договорі сторони погодили розмір гонорару адвоката, що є належним і достатнім доказом на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.
При цьому, згідно положень ст. 141 ЦПК, суд вирішує питання про стягнення судових витрат не лише тих, які сторона сплатила, а і тих, які має сплатити у майбутньому у зв`язку з розглядом справи.
Обґрунтувань поважності причин не подання такого договору суду до закінчення судових дебатів у справі представник Сластіона В.Д. суду не подав, хоча вказані докази були у представника позивача станом на 20 березня 2025 року, зокрема договір про надання правничої допомоги від 07 листопада 2024 року.
Враховуючи наведене, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осів П.В., про ухвалення додаткового рішення слід залишити без задоволення. Відмовити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Осів П.В., у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.
Керуючись ст. ст. 13, 133, 141, 246, 260, 263, 270, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Заяву адвоката Осіва Павла Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу залишити без задоволення.
Відмовити адвокату Осіву Павлу Володимировичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуюча І.М. Черніцька