Справа № 523/8957/16-ц
Провадження №8/523/3/25
У Х В А Л А

"25" березня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

представника відповідача (заявника) ОСОБА_1 адвоката Дідуренко С.В.,

представника позивача Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» - Черкасової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м.Одесі, заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дідуренко С.В. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 02.03.2018 року у справі № 523/8957/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства Марфін Банк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дідуренко С.В. звернулася до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по цивільній справі № 523/8967/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним.

Доводи заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначає, що Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02.03.2018р. у справі був частково задоволений позов ПАТ Марфін Банк до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Марфін Банк заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 970 302,66 (один мільйон дев`ятсот сімдесят тисяч триста дві гривні) 66 копійок, з яких: - 636 068,90 грн. поточна заборгованість за кредитним договором, - 974 077,29 грн. заборгованість по сплаті відсотків, - 170 387,14 грн. заборгованість за пенею за несплату основного боргу, - 87 670,93 грн. заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом, - 102 098,40 грн. заборгованість по несплаті штрафу, а також судові витрати у розмірі 3 219,00 гривень. Також, вказаним рішенням було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.12.2006 року, шляхом продажу даного майна з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Предметом спору у даній справі була кредитна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 00012/1144, а в рішенні суду було встановлено, що банк надав відповідачу кредит в розмірі 659 980 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 06.10.2023 року, а також було надано у сумі 102947, 32 гривень на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору.

У межах справи № 523/18001/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ МТБ Банк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Т.Є., про захист прав споживачів, предметом якої була недійсність кредитного договору № 00012/1144, стало відомо, що 12.03.2014р. заяву ОСОБА_1 на видачу готівки № 30 від 09.10.2008р. за кредитним договором № 00012/1144 від 09.10.2008р. було знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Тобто, при вирішенні даного спору вже не існувало оригіналів доказів фактичної кредитної заборгованості ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.05.2023р. (повний текст складений 09.05.2023р. у справі № 523/18001/18 рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору № 00012/1144 від 09.10.2008р. було залишено без змін, по факту чого відповідач ОСОБА_1 вважає за необхідне звернутись з даною заявою, оскільки про відсутність оригіналу заяви на видачу готівки стало відомо вже після вирішення спору про стягнення заборгованості, що має значення для розгляду даного спору.

Таким чином, рішення суду у вказаній справі було постановлено на підставі доказів, про знищення оригіналів яких банк не повідомив суд, а боржник ОСОБА_1 навіть і не здогадувався, зважаючи, що згідно п. 5.19 Переліку документів Національного банку України, установ і організацій його системи, акціонерно-комерційних та комерційних банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління НБУ від 23.12.1996р. № 327 (із змінами, внесеними згідно з постановою НБУ № 531 від 19.12.2001р.), меморіальні і касові документи за позиками індивідуальних позичальників та довгострокових споживачів зберігаються 25 років.

Судом оцінювались докази кредитної заборгованості, які де-юре буди знищені 12.03.2014р.. про що замовчувалось банком від суду та інших учасників справи.

Тож, оскільки оригінал заяви ОСОБА_1 на видачу готівки взагалі відсутній, встановити суму кредиту та розмір кредитної заборгованості апріорі неможливо, тим паче, що в рішенні суду у даній справі було встановлено, що ОСОБА_1 надано кредит у сумі 103 947,32 гривень на сплату страхових платежів, але чим це підтверджується, як і яка сума поточної заборгованості, залишається незрозумілим.

Враховуючи вищезазначене представник просила суд переглянути за нововиявленими обставинами не виконане рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2018р. у даній справі, скасувати рішення суду про стягнення кредитної заборгованості у нічим не підтвердженому розмірі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи заперечень ПАТ «МТБ Банк» на заяву.

24 січня 204 року представник ПАТ «МТБ Банк» надав до суду письмові заперечення проти заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в якому зазначив, що звертаючись до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заявник вказує, «що відповідачу не було відомо про відсутність оригіналу заяви на видачу готівки, що має значення для розгляду даного спору.

09.10.2008 року між ВАТ «Марфін Банк», правонаступником прав та обов`язків якого виступає ПАТ «МТБ БАНК», та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 000121144, згідно якого банк надав Позичальнику кредит в розмірі 659 980 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 06.10.2023 року, а також було надано кредит у сумі 103 947,32 гривень на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору.

09 жовтня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено іпотечний договір, за яким відповідач надав банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 54,7 кв.м, в тому числі житловою 30,2 кв.м.

ОСОБА_1 частково погашав заборгованість за кредитним договором, та в подальшому почав порушувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому у нього перед Банком виникла заборгованість.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 виконання зобов`язань за кредитним договором № 000121144 Банк був змушений звернутись до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2018 р. у справі №523/8957/16-ц позов ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 970 302,66 (один мільйон дев`ятсот сімдесят тисяч триста дві гривні) 66 копійок, з яких: 636 068,90 грн. поточна заборгованість за кредитним договором, 974 077,29 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 170 387,14 грн. заборгованість за пенею за несплату основного боргу, 87 670,93 грн. - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом, 102 098,40 грн. заборгованість по несплаті штрафу, а також судові витрати у розмірі 3219 гривень. Звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Доводи заявника, щодо довідки та акта про знищення документу, у зв`язку зі спливом терміну зберігання, не спростовують, а навпаки доводять наявність оригіналу вказаних документів в момент його складання. А обставини укладення кредитного договору та його виконання оцінювались судом в сукупності всіх доводів та доказів, наданих сторонами під час розгляду справи.

Зазначені заявником обставини за своєю природою не можуть бути віднесені до нововиявлених обставин, оскільки самі по собі ці обставини не є підставою для відмови в задоволені позову про стягнення заборгованості, а з урахуванням вимог ст. 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами - переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Враховуючи вищевикладене представник ПАТ «Марфін Банк» просив відмовити у задоволенні заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою судді від 18.10.2023 року прийнято заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами до свого провадження, призначено судове засідання.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 (відповідач) не з`явився, його представник адвокат Дідуренко С.В., з`явившись до судового засідання, підтримала подану заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у повному обсязі, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві.

Представник позивача публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» - Черкасова О.О., у судовому засіданні заперечувала проти поданої заяви, просила відмовити у її задоволенні, надала пояснення аналогічні викладеним у запереченнях.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2018р. у справі був частково задоволений позов ПАТ Марфін Банк до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Марфін Банк заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 970 302,66 (один мільйон дев`ятсот сімдесят тисяч триста дві гривні) 66 копійок, з яких: - 636 068,90 грн. поточна заборгованість за кредитним договором, - 974 077,29 грн. заборгованість по сплаті відсотків, - 170 387,14 грн. заборгованість за пенею за несплату основного боргу, - 87 670,93 грн. заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом, - 102 098,40 грн. заборгованість по несплаті штрафу, а також судові витрати у розмірі 3 219,00 гривень.

Також вказаним рішенням було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 54,7 кв.м, в тому числі житловою 30,2 кв.м., що належала ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.12.2006 року, шляхом продажу даного майна з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Предметом спору у даній справі була кредитна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 00012/1144, а в рішенні суду було встановлено, що банк надав відповідачу кредит в розмірі 659 980 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 06.10.2023 року, а також було надано у сумі 102947, 32 гривень на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору.

У межах справи № 523/18001/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ МТБ Банк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Т.Є., про захист прав споживачів, предметом якої була недійсність кредитного договору № 00012/1144, ОСОБА_1 стало відомо, що 12.03.2014р. заяву ОСОБА_1 на видачу готівки № 30 від 09.10.2008р. за кредитним договором № 00012/1144 від 09.10.2008р. було знищено, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску прти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), п. 61). Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти росії» («Ryabykh v/ russia»), п. 52), рішення ЄСПЛ від 29 січня 2016 року у справі «Устименко проти України», п. 46).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд

Порядок перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільних справах врегулювано главою 3 розділ 5 ЦПК України.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості надати цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Таке правозастосування узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними зокрема у постанові від 19.06.2024 у справі № 372/4154/18, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Адвокат Дідуренко С.В., звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2018р. за нововиявленими обставинами зазначає, що при вирішенні спору щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, вже не існувало оригіналів доказів видачі кредитної заборгованості ОСОБА_1 оригіналу заяви на видачу готівки, а рішення суду у вказаній справі було постановлено на підставі доказів, які знищені, та про які банк не повідомив суд при розгляді справи. Вважає дану обставину нововиявленою, посилаючись у тому числі на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.02.2022 року у справі № 159/3983/15.

Системний аналіз заяви, доданих до неї документів з огляду на зазначені норми права дає підстави для висновку, що наведені адвокатом Дідуренко С.В., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки:

- матеріали справи № 523/8957/16-ц (Том 2, а.с. 214) містять копію меморіального ордеру №48 від 09.10.2008р., належним чином засвідчену Банком, в підтвердження видачі кредиту за кредитним договором № №00012R44 від 09.10.2008 року, ліцевий № 27811UA, на суму 659 980,00 грн.;

- матеріали справи № 523/8957/16-ц (Том 2, а.с. 43) містять копію заяви на видачу готівки №30 на суму 659 980,00 грн., посвідчену Банком;

Первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16 липня 1999 року, щодо дійсної видачі Банком суми кредиту позичальнику можуть бути, зокрема, меморіальний ордер, платіжне доручення на перерахування кредитних коштів тощо). Отже, меморіальний ордер є допустимим доказом отримання грошових коштів позичальником, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, та факту виконання умов договору.

Таке правозастосування відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема в постанові від 29 травня 2019 року по справі № 539/1582/16-ц, в постанові від 25.11.2022 року по справі № 1512/2-214/11, які враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Під-час розгляду справи ОСОБА_1 не ставив під сумнів дійсність наведеного меморіального ордеру, не заявляв клопотання про витребування оригіналу наведеного меморіального ордеру.

З огляду на викладене, обізнаність про знищення заявки позичальника ОСОБА_1 про видачу готівки за кредитним договором №00012R44 від 09.10.2008 року, на час розгляду судом справи, враховуючи наявні в матеріалах справи інші докази, не могла би призвести до іншого результату судового розгляду, та ніяким чином не впливає на обставини укладення кредитного договору та його виконання, які були судом розглянуті та досліджені при винесенні рішення від 02.03.2018р. по справі № 523/8957/16-ц.

В свою чергу, правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.02.2022 року у справі № 159/3983/15, на які посилається адвокат Дідуренко С.В., не є релевантними для цієї справи, з огляду на те, що були зроблені у неподібних до цієї справи правовідносинах, зокрема у справі № 159/3983/15 йшла мова про підробку заявки на видачу готівки, з приводу чого матеріали тієї справи навіть містили висновок експерта від 11 липня 2016 року № 14431, складений ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» у рамках кримінального провадження №001225 від 05 жовтня 2015 року.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що доводи заявника ОСОБА_1 та його представника, викладені в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, є необґрунтованими, а обставина, зазначена ним у заяві не є нововиявленою, оскільки зводиться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, а отже не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст. 76 - 81, 260, 261, 353,423 - 429 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Дідуренко С.В. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 02.03.2018 року у справі № 523/8957/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства Марфін Банк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Марфін Банк та ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним, та залишити рішення суду від 02.03.2018 року у справі №523/8957/16-ц в силі.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 31.03.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко