Справа №: 398/3850/24
провадження №: 2/398/399/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" березня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі: головуючої судді Голосеніної Т.В.

за участю секретаря Шаповал І.Ф.,

представника відповідача адвоката Чернеця В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення суми франшизи внаслідок виникнення страхового випадку та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 франшизу у розмірі 3 200,00 грн, моральну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 150 000,00 грн та судові витрати на загальну суму 19 239,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те,що 11 жовтня 2023 року о 13.30 год на 808 км + 300 м автодороги М-30 Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка Луганськ Ізварино ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BMWX5, державний номерний знак НОМЕР_1 ,порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвело до пошкодження автомобіля позивача ВАЗ-2104, державний номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.04.2024 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративногоправопорушення заст.124КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача намомент дорожньо-транспортної пригоди була застрахованау ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» згідно полісу № АР3929780, яким було передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 160 000,00 грн, франшиза 3 200,00 грн. Майнова шкода, завдана пошкодженням транспортного засобу позивача, відшкодована страховою компанією за виключенням суми франшизи.

Окрім того, у результаті дорожньо-транспортної пригодипозивач зазнав моральноїшкоди,що виразилося в отриманні сильного фізичного болю під час дорожньо-транспортної пригоди, необхідності лікування, переживанні негативних емоцій та потрясінь внаслідок втрати єдиного транспортного засобу, який не підлягає відновленню, відсутності можливості придбати інший автомобіль через брак коштів. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у 150 000,00 грн, які разом з франшизою та судовими витратами просить стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою від 31.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

01.08.2024 ухвалою судді виправлено описку в ухвалі від 31.07.2024.

Не погоджуючись з даним позовом, представник відповідача подав відзив, де вказував, що доводи позивача про наявність причинного зв`язку між діями відповідача та настанням дорожньо-транспортної пригоди спростовуються висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 15.03.2024 № 3912/23-27. У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач не потребував медичної допомоги та не був госпіталізований, його лікування проводилось амбулаторно, надані позивачем медичні документи є фрагментарними та не поєднані причинно-наслідковим зв`язком з дорожньо-транспортною пригодою. Позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір. З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив представник позивача вказував, що вина відповідача у спричиненні шкоди позивачу встановлена постановою Олександрійського міськрайонного суду від 05.04.2024, яка набрала законної сили. Посилання відповідача на висновок судової інженерно-транспортної експертизи від 15.03.2024 є безпідставним. Під час оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди позивач надав пояснення працівникам поліції про отриманий удар в ліву частину грудної клітини. Через постійний біль в області грудної клітини 13.10.2023 позивач звернувся за медичною допомогою та йому було призначене відповідне лікування. 20.10.2023 вході огляду було підтверджено діагноз.

Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача у судовому засіданні 18.12.2024 року підтримав позовні вимоги з підстав, вказаних у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, пояснення стосовно позовних вимог та доводів відзиву на позовну заяву не надав.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Суд встановив, що 11 жовтня 2023 року о 13.30 год ОСОБА_2 на автодорозі М-30 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварино, на 808 км + 300 м, керуючи автомобілем BMWX5, державний номерний знак НОМЕР_1 , перед початком обгону автомобіля ВАЗ-2104, державний номерний знак НОМЕР_2 , не переконався, що водій транспортного засобу, який рухався попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода та автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 14.2 «б» ПДР.

Відповідно до постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.04.2024 по справі № 398/5161/23, яка набрала чинності 16.042024, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

На підставі змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК Українивирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, є таким, що не потребує доказування, факт наявності вини ОСОБА_2 у спричинені ним дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 11 жовтня 2023 року за участю автомобіляBMWX5, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобіля ВАЗ-2104, державний номерний знак НОМЕР_2 ,під керуванням позивача.

Висновок експерта від 15.03.2024 № 3912/23-27 не спростовує вину відповідача ОСОБА_2 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди 11.10.2023 за участю позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч. 2 ст. 1187 ЦКУкраїни шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦКУкраїни шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно дост. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

За п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

На підставі ст. 1194 ЦКУкраїни особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Таким чином відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`в страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 3 жовтня 2018 року по справі № 760/15471/15-ц, від 9 листопада 2021 року по справі № 147/66/17.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який на законних підставах володів транспортним засобом BMWX5, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/3929780, який був чинний у період з 12.09.2023 по 11.09.2024, що підтверджується листом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 25.04.2024 № 9-03/18353. Франшиза за вказаним договором складала 3 200,00 грн. Докази неправомірності володіння відповідачем забезпеченим транспортним засобом стороною відповідача не надано.

Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_1 перевищувала ринкову вартість даного транспортного засобу, страховою компанією за заявою позивача йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 25 984,35 грн за відрахуванням вартості придатних залишків у сумі 7 347,18 грн та суми франшизи у розмірі 3 200,00 грн. Всього позивачу було виплачено 15 437,17 грн.

Отже, відповідати за завдану ОСОБА_1 шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у межах ліміту страхованого відшкодування по даній справі повинен був страховик, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп»», а за його межами, відповідно, страхувальник, ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідальність за сплату франшизи позивачу у сумі 3 200,00 грн покладається у даному випадку саме на відповідача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди11 жовтня 2023 року на законних підставах керував транспортним засобом BMWX5, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», тому у даному випадку мала місце подія, внаслідок якої була заподіяна шкода ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у відповідача настала цивільно-правова відповідальність, застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке здійснило відповідно погодженого розміру відшкодування шкоди, заподіяної у результаті такої події майну позивача, в сумі 25 984,35 грн за виключенням вартості придатних залишків у сумі 7 347,18 грн та суми франшизи у розмірі 3 200,00 грн.

Отже, враховуючи проведення оплати страховиком відповідача страхового відшкодування у сумі 15 437,17 грн за пошкоджений автомобіль позивача, ОСОБА_2 повинен відповідати за сплату суми франшизи у розмірі 3 200,00 грн, внаслідок чого позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення на користь позивача з відповідача 3 200,00 грн суми франшизи.

На підставі ст. 1167 ЦКУкраїни моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 надав письмове пояснення працівнику поліції, який здійснював оформлення дорожньо-транспортної пригоди, про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди отримав удар у ліву частину грудної клітини. 13.10.2023 позивач самостійно звернувся зі скаргами на біль в області грудної клітинидо медичного закладу, де йому було встановлено діагноз та призначено відповідне лікування, що підтверджується листом КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради від 17.04.2024 № 891 та довідкою лікувального закладу від 17.04.2024 № 5484.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій особі, суд враховує, що за ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки в судовому засіданні стороною позивача було належним чином доведено завдання позивачу моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі, необхідності лікування після дорожньо-транспортної пригоди та зміні способу життя позивача через пошкодження його транспортного засобу, спричинених через протиправні дії відповідача, то обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди була доведена.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості.

Так відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, суд при обрахунку розміру моральної шкоди ОСОБА_1 приймає до уваги отримання ним ушкоджень здоров`я, необхідності лікування, спричинені незручності через відсутність можливості для позивача використовувати свій пошкоджений транспортний засіб, а також моральні переживання через пошкодження належного йому майна.

Отже, на підставі наведеного, на переконання суду, розмір відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди зісторони ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача та несплати ним франшизи на користь позивача протягом тривалого часу повинен складати 5000 грн, що відповідатиме спричиненій позивачу моральній шкоді через порушення його нормальних життєвих зв`язків.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача франшизи у сумі 3 200,00 грн та 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн за вимогою майнового характеру, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки зазначена вимога була задоволена в повному обсязі.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача з оплати ним судового збору за вимогою немайнового характеру відповідно до частки задоволених судом позовних вимог у розмірі 100,83 грн. (5000 / 150000 х 3028).

Таким чином, з відповідача на кори сть позивача слід стягнути судові витрати в загальному розмірі 1312,03 грн.

Згідно з приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн, які підтверджуються договором про надання правової допомоги №325/24 від 11.04.2024, актом приймання-передачі від 20.07.2024, квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 17.07.2024 про сплату 15 000,00 грн за адвокатські послуги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Мельниченка М.С.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, яка також зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2021 по справі №620/1958/19, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

При цьому, судом враховано, що дана справа відноситься до категорії малозначних, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, спірні правовідносини не є новими у судовій практиці, а тому підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала таких затрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Latridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 15 00,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг) із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 10 000,00 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.

Керуючись ст.4-5,13,19,76-81,89, 133-141, 258-259,263,265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення суми франшизи внаслідок виникнення страхового випадку та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди у виді франшизи 3200 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а всього 8200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 1312,03 грн., з оплати правничої допомоги у сумі 10 000,00 грн, а загалом судові витрати в сумі 11312,03 (одинадцять тисяч триста дванадцять) грн. 03 коп.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 31.03.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, 44

Суддя Т.В. Голосеніна