РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 566/1418/23

Провадження № 22-ц/4815/372/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерійний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2024 року у складі судді Феськова П. В., постановлене в смт. Млинів Рівненської області, повний текст рішення складено 19 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04.10.2010 та приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів». На підставі вказаної Анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, наяку було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 20 000,00 гривень. Підписавши названу Анкету-заяву, відповідач підтвердив той факт, що він належним чином ознайомленим із умовами кредитування АТ КБ «Приват Банк». Відкривши рахунок, надавши відповідачу кредитну картку та надавши можливість користуватися кредитними коштами, в межах встановленого кредитного ліміту, Банк виконав свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору у повному обсязі. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 05.12.2023 року має заборгованість у розмірі 52 129,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 18 455,74 грн. та заборгованість за простроченими відсотками 33 673,76 грн.. Просило суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованість на вказану суму та судові витрати по справі.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником був дотриманий шляхом сплати Банку коштів, які тим зараховувалися на погашення відсотків, і ця сума суттєвого перевищує суму заборгованості. Судом також враховано, що остання дія по картці була вчинена відповідачем 29.07.2017 року і з моменту закінчення дії картки до 01/18 ОСОБА_1 як фізична особа і Клієнт Банку в межах укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору № б/н від 04.10.2010 року кредитними картами ПриватБанку не користувався і відповідно будь-яких операцій як із зняття грошових коштів, так і з поповненням карткового рахунку не здійснював. Окрім того, місцевий суд взяв до уваги, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо відсотків та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Акціонерне товариство Комерійний банк «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує про помилковість висновку місцевого суду щодо відсутності заборгованості відповідача перед Банком. Пояснює, що наявність боргу за тілом кредиту стороною відповідача не спростовано жодними доказами, натомість Банком надано первинні бухгалтерські документи, які свідчать про видачу та сплату коштів за Кредитним договором, які є належними доказами по справі, а, зокрема, у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідач користувався кредитними коштами. Наполягає, що нарахування відсотків за договором між сторонами мало відбуватись до 01.02.2018 р., проте, оскільки Банк нараховував після цієї дати відсотки, пеню тощо, то відповідно 12.10.2022 р. здійснено частково списання нарахованих сум зобов`язання, а після списання, фактично часткового прощення боргу, залишилось непогашеним тіло кредиту у сумі 18 455,74 грн., яке є сталим з 28.02.2018р. та підтверджується розрахунком заборгованості. Звертає увагу суду на те, що відповідач за весь час користування кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості як за тілом кредиту, так і за процентами, не був позбавлений права висловити свою незгоду з умовами кредитування, в т.ч. щодо процентної ставки та відмовитись від користування кредитними коштами, проте, з виписки по рахунку видно, що відповідач повертав кредитні кошти та активно використовував кредитний ліміт. Наголошує, що відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на користування кредитними коштами та виконання умов кредитного договору, в тому числі щодо сплати процентів. Зазначає, що укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір не є розірваним, припиненим, не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже, його дійсність презюмується відповідно до ст. 204 ЦК України. Вказує на помилкове застосування місцевим судом практики Верховного Суду. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване повторне заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою № б/н від 04.10.2010 року з метою отримання банківських послуг.

Як встановлено судом, ще до підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 04.10.2010 року, а саме 04.04.2006 року Банком було відкрито кредитну картку типу «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/13.

В подальшому Банком відповідачу ОСОБА_1 відкривалися також інші картки:

- 21.10.2011 року кредитна картка типу « картка Універсальна mini» № НОМЕР_2 , з терміном дії до 10/14;

- 03.11.2011 року кредитна картка типу «картка Універсальна» № НОМЕР_3 , з терміном дії до 03/15;

- 22.06.2012 року кредитна картка типу «Gold Credit» № НОМЕР_4 , з терміном дії до 06/14;

- 23.06.2014 року кредитна картка типу «картка Універсальна Gold» № НОМЕР_5 , з терміном дії до 01/18.

У підписаній 04.10.2010 року ОСОБА_1 . Анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відомості про тип платіжної картки не вказано, доказів про знайомлення ОСОБА_1 , із якими встановленими тарифами та якими умовами кредитування йому було видано кредитку картку не містять.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно із наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 05.12.2023 року становить 52 129,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 18 455,74 грн. та заборгованість за простроченими відсотками 33 673,76 грн..

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, заборгованості за кредитом, стягнути зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом, та крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.10.2010 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці з умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. У наданих стороною позивача письмових доказах відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений із п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції, що почала діяти із 01.03.2019 року. З огляду на це, твердження Банку, що сторони дійшли згоди, що починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold», не підтверджено належними і достатніми доказами.

Згідно Довідки №754477 від 07.12.2023 року, що термін дії виданої ОСОБА_1 23.06.2014 року кредитної картки типу «картка Універсальна Gold» № НОМЕР_5 закінчився 01/18.

Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, не містить будь-яких відомостей про ознайомлення саме з цим документом ОСОБА_1 при підписані ним Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від № б/н від 04.10.2010 року.

Покликання Банку в апеляційній скарзі на те, що ним надано первинні бухгалтерські документи, зокрема виписку по рахунку позичальника, яка є належними доказом існування заявленої до стягнення заборгованості, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, згідно виписки від 07.12.2023 року за договором №б/н в період 04.04.2006 07.12.2023 вбачається, що ОСОБА_1 здійснювалися операції за своїми картками в період із 01.07.2012 року по 29.09.2017 року, тобто, відповідач користувався вищевказаними картками та відповідно грошовими коштами.

Як вбачається з цієї виписки за договором від 07.12.2023 року, остання операція по зняттю готівкових коштів з картки типу «картка Універсальна Gold» № НОМЕР_5 , з терміном дії до 01/18, відповідачем була здійснена 30.07.2014 року шляхом зняття готівки в банкоматі: відділення банку Демидівка вул. Кооперативна, буд. 5 в розмірі 100,00 грн.. Відтоді ОСОБА_1 як клієнт Банку в межах укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору № б/н від 04.10.2010 року кредитними картами ПриватБанку не користувався, а відтак будь-яких операцій як із зняття грошових коштів, так і з поповненням карткового рахунку не здійснював.

Покликання апелянта на те, що і в подальшому відповідач користувався банківськими послугами, використовуючи картку, апеляційним судом до уваги не беруться, як такі, щ спростовані дослідженими місцевим судом обставинами справи.

Так, згідно виписки за договором від 07.12.2023 року, 15.03.2020 року, відбулося поповнення кредитної картки типу «картка Універсальна Gold» № НОМЕР_5 з терміном дії до 01/18 у розмірі 2000,00 грн.

Згідно довідки № TDRH4386FGMI03PO від 12.01.2024 року АТ КБ «Приватбанк», кошти у сумі 2000,00 гривень були стягнуті на користь стягувача і надійшли від Млинівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції під час примусового виконання судового рішення № 566/394/17 у виконавчому провадженні № 56233320.

Таким чином, поповнення коштів на кредитну картку «картка Універсальна Gold» № НОМЕР_5 , з терміном дії до 01/18, у розмірі 2000,00 грн., 15.03.2020 року під час примусового виконання судового рішення № 566/394/17 у виконавчому провадженні № 56233320 відбулося поза ініціативою відповідача та не є доказом користування ним кредитною карткою до 15 березня 2020 року.

Покликання Банку, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправомірності рішення місцевого суду про відмову у стягненні відсотків за користування кредитними коштами апеляційним судом відхиляються з наступних міркувань. Як видно із Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» від 04.10.2010 року, у ній відсутні відомості про процентну ставку або пеня не зазначені.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, окрім тіла кредиту, стягнути з відповідача відсотки, та посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо відсотків та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками правомірно залишені місцевим судом без задоволення.

Окрім того, з розрахунку заборгованості станом 05.12.2023 року на підставі виписки за договором вбачається, що з ОСОБА_1 . Банком списано відсотки на загальну суму 821613,62 грн, що суттєво перевищує суму заборгованості за кредитом, яка відповідно до розрахунків Банку становить 52129,50 грн. Оскільки між позивачем та відповідачем не була досягнута домовленість про сплату відсотків за користування коштами в «Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» від 04.10.2010 року, а Банком щомісячно нараховувались та списувались відсотки з відповідача, сума списаних банком відсотків перевищує суму позовних вимог, вони не підлягають до задоволення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.