БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/484/25
Провадження № 2/497/569/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Войтової С.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі через свого представника звернулися до суду з даною заявою та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності, а саме:

- за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 ;

- за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

В обґрунтування позову, позивач ОСОБА_1 стверджує, що є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . На час відкриття спадщини з померлим проживали його дружина ОСОБА_2 та його син ОСОБА_1 . Спадкоємець ОСОБА_1 своєчасно прийняв спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, спадкоємець ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини на користь сина.

Позивач ОСОБА_1 звертався до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_2 зверталася з заявою про реєстрацію права власності на частку домоволодіння як за членом колгоспного двору до державного реєстратора, в тім держреєстратором було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою від 10.03.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 21.03.2025 року о 09:00 годині (а.с.40), про що були повідомлені сторони (а.с.41-43).

В підготовчому засідання 21.03.2025 року:

- позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що ним суду надано усі докази, та можливо закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду;

- позивач ОСОБА_2 не прибула, подала заяву про проведення підготовчого засідання у її відсутність (а.с.56);

- представник позивачів ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги своїх довірителів. Підтвердила, що стороною позивача подано усі письмові докази, тому можливо закрити підготовче засідання і справу призначити до судового розгляду;

- відповідач будучи належним чином повідомленим, про що в справі є відповідні докази (а.с.42), представник не прибув, причини неявки не повідомив, письмового відзиву не подав, як і будь-яких інших заяв та клопотань.

Ухвалою суду від 21.03.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.60), про що повідомлено сторін по справі (а.с.61, 62).

В судове засіданні 01.04.2025 року:

- позивачі - не прибули, про час та місце проведення судового розгляду повідомлялися згідно вимог чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 21.03.2025 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.55);

Позивач ОСОБА_2 20.03.2025 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.56) та 31.03.2025 року подала заяву, посвідчену старостою виконкому Василівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.65);

- представник відповідача - не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства. На адресу суду за підписом старости с.Каракурт Василівської сільської ради Болградського району Одеської області надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.63).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Щодо визнання права власності як за членом колгоспного двору.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року відповідно до запису в по господарській книзі за 19911995 роки с. Каракурт Болградського району Одеської області, житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір.

В даному домоволодінні проживали та були зареєстровані:

голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Зазначене підтверджується довідкою №115/02-17 від 23.05.2024 року, виданою Василівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.20).

10.04.2024 року Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на замовлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.13-15).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час? законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.?

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).?

Положеннями пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

В силу зазначених вимог, позивачка та померлі фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , мала намір зареєструвати право власності на свою частку зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор відмовив їй, позивачці у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачем права власності на свою частку житлового будинку за названою адресою (а.с.22).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40).

Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.41), тобто позивачі реалізували своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернулися з даним позовом до суду.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивач ОСОБА_2 будучи власником 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_2 , не може зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються її права як власника, що підлягають захисту в судовому порядку.

З цих підстав, суд дійшов до висновку, що всі члени колгоспного двору фактично володіли домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 у рівних частках, тобто кожний з них по 1/2 частці:

голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

А відтак вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 як за членом колгоспного двору, в цій частині є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.09.2020 року, актовий запис №579 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є:

- дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 16.10.1956 року, виданим Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.49-зворотна сторона);

- син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20.12.1974 року, виданим повторно Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.16, 47).

Згідно довідки Василівської сільської ради Болградського району Одеської області за №32/02-17 від 05.01.2025 року (а.с.12) на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 окрім померлого були зареєстровані: - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дружина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син та інші члени родини (а.с.12).

Згідно довідки КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 12.04.2024 №102 право власності на домоволодіння АДРЕСА_3 - не зареєстровано (а.с.17).

22.11.2024 складено та затверджено директором ПП «БВКФ» КулЕкспоБуд» звіт про незалежну оцінку об`єкта нерухомості житлового будинку садибного типу загальною площею 201,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якого становить 248000,00 гривень (а.с.23-36).

За результатами вивчення копії спадкової справи №40Б/2021, заведеної 04.03.2021 року Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 вбачається, що з заявами звернулися 04.03.2021 року дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка відмовилась від прийняття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.49) та син померлого - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про прийняття спадщини (а.с.46 зворотна сторона).

Разом з цим нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на ім`я спадкоємця на спадкове майно до складу, якої входить 1/2 частина житлового будинку за АДРЕСА_2 , так як за час життя спадкодавець не зареєстрував своє право власності, правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця відсутній, а тому спадкоємцю рекомендовано звернутися до суду (а.с.21).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом.

Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

А відтак, позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В силу перелічених вище норм матеріального права, а саме ст.ст.1217, 1218, 1221, 1258, 1261, 1268 ЦК України, позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за законом першої черги вважається такими, що набув право на спадщину, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та якому належала 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно успадкував цю 1/2 частину вказаного домоволодіння.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженцем с.Жовтневе (нині Каракурт), Болградського району, Одеської області, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 12.02.1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженкою с.Жовтневе (нині Каракурт), Болградського району, Одеської області, паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 12.02.1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній, право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колгоспного двору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева