Справа № 939/1347/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Слухай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частину такого майна,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1998 року по 2003 рік вона (позивачка) проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу. 04 липня 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року шлюб між ними було розірвано. Проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у 2002 році вони вирішили придбати власне житло за спільні кошти та оформити право власності на відповідача. 16 листопада 2002 року відповідач прибав за 10 000 гривень житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . 17 лютого 2004 року вона (позивачка) зареєструвала своє місце проживання у спірному будинку. Під час спільного проживання з відповідачем в період з 1998 по 2006 роки житловий будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Вона (позивачка) проживала у цивільному шлюбі з відповідачем, вела з ним спільне господарство, маючи спільну доньку ОСОБА_3 , 1998 року народження. Для здійснення ремонту та облаштування будинку у відповідача доходів не вистачало і участь у здійсненні будівництва приймала вона (позивачка), що підтверджується розписками про отримання грошових коштів для будівництва, товарними чеками на придбання будівельних матеріалів, кредитним договором, відповідно до якого вона отримала грошові кошти для проведення ремонту у спірному будинку та добудови до нього. Крім того, її мати ОСОБА_4 , у лютогому 2012 року отримала кредит для допомоги їй (позивачці) у здійсненні ремонту. Неодноразово вона зверталася до відповідача з проханням оформити частину домоволодіння на неї, але відповідач відмовляється визнавати за нею право власності на частину будинковолодіння.

Тому просила визнати їх з відповідачем спільним сумісним майном житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, кадастровий номер :01:023:0106, площею 0,1269 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу даного майна, визнати за нею /позивачкою/ та відповідачем, по частині за кожним, право власності на вказане майно.

Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

20 серпня 2020 року від представника відповідача - адвоката Карасьової Л.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила в позові відмовити, та зазначила, що сторони не могли проживати у вказаному домоволодіння в період з 1998 року по 2003 рік, оскільки відповідачем був придбаний вказаний будинок лише 16 листопада 2002 року. У вказаний період сторони мали лише зустрічі, спільного проживання та ведення спільного господарства між ними не було, та, враховуючи, що не було де проживати, народилась спільна дитина ОСОБА_5 , 1998 року народження, для поліпшення умов проживання відповідач за власні кошти та кошти свої батьків придбав спірний будинок. З 2004 року по 2006 рік позивачка перебувала у декретній відпусці по догляду за другою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власних доходів не мала. Позивачка підтверджує свою участь у здійсненні будівництва спірного будинку розпискою від 05 грудня 2003 року, відповідно до якої вона отримала 15 000 гривень для ведення спільного господарства та будівництва будинку. Однак, дана розписка не містить інформацію про згоду відповідача на отримання цих коштів, є підстави вважати, що вказана розписка була написана для подання цього позову, оскільки в розписці зазначена навіть мета отримання цих коштів, що в основному не зазначають. Інші документи, які подані до позовної заяви, а саме товарні чеки на придбання будівельних матеріалів, квитанції про погашення кредиту позивачкою, кредитний договір мами позивачки ОСОБА_4 за період з 2010 року по 2018 рік, хоча, як стверджує позивачка, що спірний будинок збільшився у своїй вартості саме в період з 1998 по 2006 роки. Вказані письмові документи не є належними доказами у справі і не можуть бути прийняті до уваги. Товарні чеки, видані одною і тою самою фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 в різні періоди часу та різні будівельні матеріали, такі як штукатурка, шпаклівка, руберойд, піноаласт, газоблок, які взагалі не використовувались при будівництві.

14 вересня 2020 року від представника позивача - адвоката Бреуса Є.В. надійшла відповідь на відзив, в якому він заперечував проти наведених обrрунтувань представника відповідача та вважав їх безпідставними.

14 вересня 2020 року від представника позивача - адвоката Бреуса Є.В. надійшла уточнена позовна заява, в якій він просив змінити період, за який спірний житловий будинок збілишився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивачки, власних зусиль, а саме в період з 04 липня 2003 року по 17 грудня 2019 року за час перебування у шлюбі.

06 жовтня 2020 року від представника відповідача - адвоката Карасьової Л.А. надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якій вона зазначила, хоча сторони і перебували у шлюбі з 2003 року по 17 грудня 2019 року, проте з 16 липня 2019 року сторони вже проживали окремо. Позивачка не могла нести свої трудові чи грошові затрати у збільшенні вартості спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 з 16 липня 2019 року по 17 грудня 2019 року включно.

21 жовтня 2020 року від представника позивача адвоката Бреуса Є.В. надійшла віддповідь на відзив на уточнену позовну заяву, в якому він заперечував проти наведених обrрунтувань представника позивача та вважав їх безпідставними.

Позивачка та її представник Бреус Є.В. у судовому засіданні позов, з урахуванням уточненої позовної заяви, підтримали і викладене підтвердили.

Відповідач та його представник Карасьова Л.А. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзивах на позов.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки Бреуса Є.В., відповідача, представника відповідача Карасьової Л.А., покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що з 04 липня 2003 року ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перебували у шлюбі, який рішенням Бородянського районного суду Київської області від 17 грудня 2019 року було розірвано /т.1 а.с.10,11/.

За договором купівлі-продажу від 16 листопада 2022 року відповідач придбав житловий будинок будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 /т.1 а.с.23-34,46-47,50/.

На підставі свідоцтва про право власності від 9 грудня 2015 року за відповідачем ОСОБА_13 17 листопада 2015 року було зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,1269 га, кадастровий номер :01:023:0106, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 /т.1 а.с.50/.

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_15 і ОСОБА_16 10 листопада 2023 року зареєстрували шлюб /т.2 а.с.26/.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що позивачку знає 26 років, сторони жили біля її свекрухи. Потім вони купили будинок, біля неї (свідка) по АДРЕСА_2 , і вони почали тісно спілкуватися. Будинок вони купували разом, позивачка брала кредити, її мама брала кередити, мама відповідача кошти давала, позивачка постійно позичала у неї (свідка) кошти для будівництва будинку. Будинок купили приблизно 20 років тому. ЇЇ (свідка) чоловік допомагав у будівництві будинку, вона особисто бачила, як позивачка фізично допомагала у будівництві будинку, мішала розчин, носила відра з бетоном. Будинок, як вони купували, був невеличкий. Потім вони почали добудовувати у будинку другий поверх, кімнату, гараж, веранду, ванну, туалет, літню кухню, на літній кухні вони також побудували другий поверх, сарай, будувалося це все приблизно 18 років тому. Будинок будував і відповідач, бувало наймали людей. Відповідач говорив їй (свідку), що він замовив вікна, мама позивачки взяла кредит і платить його.

Свідок ОСОБА_9 показала, що з позивачкою познайомилась у 2007 році, разом працювали з нею, спілкувалися, подружилися. Вона (свідок) позичала позивачці кошти на будівництво будинку, особисто бачила процес будівництва, стара хата валилася, і робилися всі ремонтні роботи. У будинку і дворі сторін, вона (свідок) була більше десяти разів. У будинку бачила як робилася ванна, кухня. Коли приїзджала до сторін, у будинку вже все було готове, як і хто будував будинок, сказати не може.

Свідок ОСОБА_10 показав, що відповідача знає по роботі, він дружив з його батьками, надав транспортні послуги батькам відповідача, привозив цеглу, ліс до АДРЕСА_1 , послуги оплачували батьки відповідача. У 2000-2001 році будинок у них був старенький. Не може сказати як і хто будував будинок.

Свідок ОСОБА_11 показала, що вона є депутатом селищної ради. Позивачка і відповідач оселилися у квартирі АДРЕСА_3 , проживали у даній квартирі приблизно 3-4 роки. У 2002 році вони придбали приватний будинок по АДРЕСА_2 , будинок був дуже старий. Живучи разом, вони почали цей будинок відбудовувати, приводили в порядок територію. Весь цей час вони вели разом спільне господарств. Років п`ять тому, як позивачка перестала жити з відповідачем, нових добудов не було. У будинку був прибудований другий поверх, гараж, був сарай, але його відновили, зробили загорожу з воротами. Позивачка говорила їй (свідку), що брала кредити на будівництво, що разом з відповідачем купувала будівельні матеріали. До будинку сторін заходила, вона була з ними в хороших відносинах. Загорожа біля будинку не висока, вона все бачила, що робилося біля будинку. В будинку сторін була один раз, ще коли позивачка проживала разом з відповідачем, там вже було добудовано.

Свідок ОСОБА_12 показала, що років три позивачка та відповідач проживали разом з нею (свідком) на одній площадці в будинку АДРЕСА_2 . Потім вони купили будинок, не подалік від цього будинку, де вони проживали, і переїхали туди. Будинок був старий, умов там ніяких не було, вони відбудували другий поверх з усіма умовами. Приблизно 10-15 років тому вони придбали будинок, почали поступово його відбудовувати. Коли позивачка, ще проживала у будинку, то часто бувала там, могла і кожен день, більшість св`ят вона (свідок) проводила у будинку сторін. Більшість робіт у будинку сторони робили своїми силами, але бувало бачила людей, які працювали, допомагали. Не бачила хто конкретно які роботи проводив.

Відповідно до ч.1 ст. 24 КпШС України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Також і ч.1 ст.62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що спірний будинок за час їх шлюбу з відповідачем істотно збільшився у своїй вартості внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат.

Однак, суду не надано жодних доказів щодо цього, від проведення призначеної судом будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизипозивачка відмовилась.

Враховуючи викладене, оскільки підстав для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя сторін не вбачається, то суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Керуючись ст.24,25 КпШС України, ст.62 СК України, ст. 10-13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частину такого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 31 березня 2025 року

Головуючий-суддяА.Міланіч