Провадження № 22-ц/801/710/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В.В.,

у справі №127/37759/24

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення коштів,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем відбулася домовленість щодо купівлі-продажу транспортного засобу марки (моделі) Volkswagen Touran, 2007 року випуску, вартістю 8000 доларів США або їх гривневого еквіваленту.

У рахунок майбутніх розрахунків ним було передано відповідачеві 46 000 грн як аванс.

Проте, коли купівля-продаж транспортного засобу не відбулася, відповідач повернув йому лише 23 000 грн, вважаючи вказану грошову суму завдатком, який взагалі не підлягав поверненню.

З урахуванням викладених обставин просив стягнути із ОСОБА_1 23 000 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений аванс 23 000 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не вірно визначив природу переданих йому позивачем коштів. Так на думку апелянта ці кошти є завдатком, а не авансом .

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

У відповіді на відзив відповідач ОСОБА_1 наполягає на тому, що кошти передані йому позивачем, є нічим іншим як завдатком.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 11 березня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (23000грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що між фізичними особами: позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу транспортного засобу марки (моделі) Volkswagen Touran, 2007 року випуску, вартістю 8 000 доларів США або їх гривневого еквіваленту.

У рахунок майбутніх розрахунків позивачем ОСОБА_2 було передано відповідачеві ОСОБА_1 46 000 грн авансу.

Після того як купівля-продаж транспортного засобу не відбулася, відповідачем ОСОБА_1 було повернуто позивачеві ОСОБА_2 лише 23 000 грн.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з нормами частини першої статті 546, частини другої статті 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Положення частини другої статті 570 ЦК України встановлюють презумпцію авансу, оскільки, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за нормами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14 (провадження № 61-6475св20).

Як встановлено судом та ніким не заперечується, основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладено.

Між сторонами також не укладено передбаченого положеннями статті 635 ЦК України попереднього договору купівлі-продажу автомобіля, а тому й сплату позивачем грошових коштів не можна визнавати завдатком.

Якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц (провадження № 61-8076св23).

Оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу спірного рухомого майна, а саме транспортного засобу, який би відповідав вимогам законодавства України для даного виду правочину щодо його форми та нотаріального посвідчення, укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана ОСОБА_2 грошова сума 46 000 грн є авансом, який підлягає поверненню.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

У постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 зроблено висновок про те, що «внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана відповідачу грошова сума в розмірі 968 420 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу, тому висновок суду касаційної інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення авансу за попереднім договором є помилковим».

Посилання у відповіді на відзив відповідача ОСОБА_1 про те, що у протоколі прийняття заяви та інших матеріалах звернення ОСОБА_2 до органів поліції про неповернення йому коштів, такі значаться саме як завдаток, не заслуговують на увагу, оскільки кваліфікація цивільних правовідносин відповідно до встановлених обставин справи належить до компетенції суду, а не поліції.

Так само не спростовують висновків суду посилання відповідача на те, що з доданого до матеріалів справи відео видно, що грошові кошти, які він повертав ОСОБА_2 були саме завдатком, а не авансом.

Як вказував вище апеляційний суд, належним і допустимим доказом застосування такого засобу забезпечення виконання зобов`язань як завдаток, є попередній договір купівлі-продажу, або окремий письмовий договір про завдаток, а не усні твердження відповідача на відеозапис про те, що частина з суми, що повертається ним є нібито завдатком, а не авансом, і він міг його взагалі не повертати.

За таких підстав доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є безпідставними і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись статтями 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І.М. Стадник

Судді Ю.Б.Войтко

В.В. Сопрун