Справа № 569/6062/25
УХВАЛА

28 березня 2025 року

Рівненський міськийсуд Рівненської області в особі судді О. Левчука, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, згідно якої просить суд:

- встановити факт неправильності (неповноти) запису про національність ОСОБА_2 в актовому записі про державну реєстрацію шлюбу, запис №2281, що зроблений 28 липня 1972 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області в частині зміни національності з «росіянка» на «гречанка»;

- зобов`язати Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовому записі про державну реєстрацію шлюбу, запис №2281, що зроблений 28 липня 1972 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області, у графі «відомості про дружину» національність ОСОБА_2 з "росіянка" змінити на "гречанка".

В обґрунтування заяви, зокрема, вказує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ) з заявою про внесення зміни до актового запису про шлюб №2281 від 28 липня 1972 року, в частині зміни національності нареченої ОСОБА_2 з «росіянки» на «гречанка». Однак, ОСОБА_1 було відмовлено і роз`яснено, що Відділ не має таких повноважень та запропоновано звернутися до суду. (Додаток 1)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 травня 1997 року, справа №2-1755-1997 рік, внесені зміни у актовий запис про народження ОСОБА_2 №204 від 25 лютого 1963 року складений Жовтневим відділом ЗАГС м. Маріуполя в частині зміни національності її батька ОСОБА_3 з «росіянин» на «грек». (Додаток 2,3) Національність матері ОСОБА_1 у свідоцтві про народження вказана - українка. ОСОБА_1 виховувалась в сім`ї за грецькими традиціями, своїх дітей також виховувала в таких традиціях.

Таким чином ОСОБА_1 вважає себе гречанкою, і хоче мати юридичне підтвердження своєї національності.

Із змісту поданої заяви слідує, що заявник просить встановити юридичний факт, що вона, ОСОБА_1 , яка за національністю значиться росіянкою, в дійсності є гречанкою, тобто, просить встановити юридичний факт в частині зміни її національності.

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України, наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31.12.1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку при одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність доухвалення цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27.01.1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст. 300 ЦК України, особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист ст.. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України, передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвитку української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі ст.3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 09.12.1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №810/2732/18, провадження № 11-381апп19 зроблено висновок, що «відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу» (пункти 34, 35).

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року у справі № 398/4017/18, провадження № 14-215цс19 та неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30.01.2020 року у справі № 754/7901/19 (провадження № 61-16791св19), від 18.03.2020 року у справі № 761/36561/19 (провадження № 61-21818св19), від 03.11.2021 року у справі № 759/13784/19 (провадження № 61-1024св20), від 30.03.2022 року у справі № 458/1176/20 (провадження № 61-15907св21), від 13.12.2023 року у справі № 290/1005/22 (провадження № 61-2772св23. Вказане свідчить про сталість практики з розгляду подібних справ.

Суд наголошує, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20.03.2025 у справі №570/772/25 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення з підстав неможливості встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності, спір про заміну в актовому записі національності, не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин), позивач просить про захист свого права.

За змістом ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

При цьому, повторний (аналогічний) позов (заява) є фактично намаганням у непередбачений законом спосіб домогтися повторного розгляду судами тих самих питань та отримати іншу правову оцінку обставин, вже встановлених у судовому рішенні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

За наведеного, слід відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 186, 260, 300, 315, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу суду може бути подано апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя О. Левчук