Справа№938/1933/24
Провадження № 2/938/114/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2025 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,
за участю: секретаря судових засідань Ласкурійчук С.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 ,
до відповідача: ОСОБА_2 ,
про: розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
позивача: не з`явився;
відповідача: не з`явився,
Обставини справи.
ОСОБА_1 звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 квітня 2017 року у Замагірській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №2; стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 від його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи із дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою суду від 27.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 27.01.2025.
Позивач, 20.01.2025, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання 27.01.2025 не з`явився, причин неявки не повідомив.
Ухвалою суду від 27.01.2025 судове засідання було відкладено на 13.02.2025, у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, відсутністю у суду відомостей про отримання ним судової повістки про виклик до суду, та для надання відповідачу можливості подати відзив на позовну заяву, оскільки строк подачі такого, станом на дату проведення судового засідання, не закінчився.
Судове засідання 13.02.2025 було відкладено на 05.03.2025, у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю у суду, станом на дату розгляду справи, відомостей про отримання ним судової повістки про виклик до суду.
28.02.2025 на адресу суду повернулися, неврученими поштові відправлення, якими суд скеровував на адресу відповідача судову повістку про виклик до суду на 27.01.2025, копію ухвали про відкриття провадження, а також позовну заяву з додатками та судову повістку про виклик до суду на 13.02.2025 з копією ухвали суду про відкладення судового засідання, із відміткою поштової установи "за закінченням терміну зберігання".
В судове засідання 05.03.2025, з`явилася позивачка, надала пояснення по суті спору.
Відповідач в судове засідання, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, докази отримання ним судової повістки про виклик до суду на 05.03.2025, станом на дату розгляду справи на адресу суду, не повернулися.
Відтак наступне судове засідання було відкладено на 25.03.2025, відповідачу повторно, на адресу зареєстрованого місця проживання, окрім судової повістки про виклик до суду, скеровано позовну заяву з додатками.
В судове засідання 25.03.2025 сторони не з`явилися.
Позивачка причини неявки суду не повідомила. Разом з тим, суд приймає до уваги наявну в матеріалах справи заяву позивачки від 20.01.2025про розгляд справи за її відсутності, в якій вона, також, не заперечила щодо заочного розгляду справи, а також те, що вона висловила свою позицію щодо суті спору в судовому засіданні 05.03.2025.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.
При цьому, 21.03.2025 на адресу суду повернулося неврученим поштове відправлення, яким суд скеровував на адресу відповідача судову повістку про виклик до суду 25.03.2025 та повторно копії ухвал суду, а також позовну заяву з додатками, із відміткою поштової установи "за закінченням терміну зберігання".
Відповідно до положень ст.128 ЦПК України, законодавець визначив, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
При цьому, суд зазначає, що судові повістки скеровувались відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованою адресою його місця проживання, яка вказана у позовній заяві та інформації отриманій від Верховинської селищної ради.
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, чи у зв`язку із відмовою адресата отримати судову повістку, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Більше того, відповідно до положень ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, відсутність відповідача за адресою проживання, на яку направлялася повістка, не може бути перешкодою для розгляду справи.
Крім того, судовий виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання додатково здійснювався шляхом надсилання йому SMS-повідомлення, яке було йому доставлене 17.02.2025 та шляхом розміщення судом на офіційному веб-порталі судової влади України, оголошення про виклик особи.
Таким чином, судом, вжито всіх передбачених законом заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи та такий, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.
Статтею 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.
Відповідно до норм ч.ч.1,3,4 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною 1 статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Статтею 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи той факт, що відповідач будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивачка зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи №938/1933/24 та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Згідно ч.4,5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Положеннями статей 122-124 ЦПК України, закріплено правило, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.03.2025, є дата складення повного судового рішення -31.03.2025.
Правова позиція позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 11 квітня 2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Замагірській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №2. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що на даний час сімейні відносини між нею та відповідачем погіршилися, вона втратила будь яке почуття любові та поваги до відповідача, вважає неможливим подальше спільне проживання із ним та збереження шлюбу, оскільки такий суперечить її інтересам. Посилається на те, що відповідач не цікавиться питаннями сім`ї, проявляє до неї агресію, спричиняє сварки та скандали. Вже більше року, а саме, з літа 2023 року, вона живе у своїх батьків. Їхні, спільні з відповідачем діти, живуть разом з нею, тобто, з батьком не проживають. Подружніх стосунків із відповідачем вона не підтримує та майже не спілкується з ним. Зазначила, що розірвання шлюбу із відповідачем, відповідає її інтересам, та її дійсній волі.
Також, позивач зазначає, що відповідач, не надає та не вважає за потрібне надавати у майбутньому, кошти на утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей, в розмірі, достатньому, для їх утримання та розвитку, хоча відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від його заробітку, оскільки, є працездатною особою, яка працює за приватними замовленнями на будівництві за що отримує кошти. Про те, що відповідача має дохід свідчить його спосіб життя, зокрема, відповідач витрачає кошти на одяг, відпочинок, мобільний зв`язок, алкоголь, та власні потреби.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, з підстав, що викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що з відповідачем, вона разом не проживає вже протягом двох років. Зокрема, вона разом з дітьми проживає у своїх батьків в АДРЕСА_1 , а відповідач в с.Замагора, присілок Блихавий, Верховинського району Івано-Франківської області. Шлюб між ними існує лише формально та подальшого перебування у шлюбі вона не бажає, примирення між нею та відповідачем є неможливим. Відповідач погано ставиться до неї, вчиняє конфлікти, зловживає алкоголем. Також, зазначила, що відповідач не приймає участі в утриманні дітей, останній раз він відвідував дітей у листопаді 2024 року. Вона сама, не в змозі утримувати дітей, так як, офіційно непрацевлаштована, періодично їздить на роботу за кордон, залишаючи дітей на бабусю. Зазначила, що хоча відповідач, також, офіційно непрацевлаштований, однак має дохід від тимчасових підробітків.
Правова позиція відповідача.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, письмового відзиву на позов не подав.
Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який зареєстровано 11 квітня 2017 року у Замагірській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №2. Після державної реєстрації шлюбу, прізвище чоловіка: " ОСОБА_8 ", прізвище дружини " ОСОБА_8 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 11.04.2014, виданим Виконавчим комітетом Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.6-9).
Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 20.07.2017 Виконавчим комітетом Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.10) та син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , виданим 26.07.2019 Виконавчим комітетом Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 11).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/000292029 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/000292167 неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/000292358 неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов №80 від 19.12.2024, проведеного за місцем проживання позивачки, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зі своїм чоловіком спільно не проживає та спільного господарства вони, не ведуть. На даний час, ОСОБА_1 проживає зі своїм батьками та на її утриманні є двоє дітей.(а.с. 14).
Оцінка суду.
Як вбачається із позовної заяви, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу розірвання укладеного між ними шлюбу та щодо утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідні правовідносини врегульовано положеннями Сімейного кодексу України.
Так, частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України, встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється зокрема на підставі шлюбу.
Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до положень частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Статтею 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначено статтею 112 Сімейного кодексу України. Зокрема, законодавцем визначено, що при вирішенні такого спору, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як встановлено судом, сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами. Позивач зазначає, що життя із відповідачем не склалося, вона втратила будь яке почуття любові та поваги до відповідача, оскільки такий не цікавиться питаннями сім`ї, проявляє до неї агресію, спричиняє безпричинні сварки та скандали. На даний час, вона разом із дітьми проживають окремо від відповідача. Подружніх стосунків із відповідачем вона не підтримує та майже не спілкується. Подальше спільне життя та примирення вважає неможливим, просить шлюб розірвати.
Відповідач, в жодне з призначених судових засідань не з`явився, заперечень проти позову не подав, що свідчить про те, що він не зацікавлений у збереженні шлюбу.
Майнового спору та спору щодо визначення місця проживання дітей сторони не мають.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб слід розірвати.
Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
В порядку ч.2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
В той же час, як встановлено судом, від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 від його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи із дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
З врахуванням положень ч.ч.2, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо визначення способу виконання відповідачем свого обов`язку з утримання малолітніх дітей. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, хоча він є працездатною особою, працює за приватними замовленнями на будівництві та має дохід, і немає інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні. В той же час, діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні, однак самостійно їй важко піклуватися і забезпечувати дітей всім необхідним.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх спільних малолітніх дітей є підставною.
При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з такого.
Згідно з ч.3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з якими проживає дитина.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки ,сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Як вбачається з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Позивач, просить суд, стягувати аліменти у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на кожну дитину, починаючи їх стягнення із дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір буде достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.
Вимогами ст. ст. 13, 81ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено у 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, становить 2563грн., а на дітей від 6 до 18 років - 3196 гривень.
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.
Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище та потреби дітей відповідного віку в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов необхідних для належного і гармонійного їх розвитку, матеріальне становище відповідача, який є працездатною особою молодого віку, матеріальний стан позивачки на утриманні якої перебувають обоє дітей, та яка не працює.
Слід також звернути увагу також на те, що з огляду на положення п.4 ч. 1 ст.161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні).
Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що ОСОБА_1 довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей, а тому суд вважає, що аліменти, які повинні стягуватися із відповідача на її користь на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на кожну дитину, починаючи їх стягнення із дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
При цьому, на переконання суду вказаний розмір аліментів з врахуванням істотного здорожчання вартості усіх груп товарів для дітей, інфляційних процесів, не є надміру високим і відповідатиме інтересам та потребам дітей.
У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць.
Судові витрати.
Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211грн 20коп., за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією №9364-1432-6747-1055 від 20.12.2024 (а.с. 18).
Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 1211,20грн.
Крім того, оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із позовом щодо стягнення аліментів, була звільнена від сплати судового збору, то такий слід стягнути на користь держави з відповідача в сумі 1211,20грн.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження надання позивачці правничої допомоги, суду надано, Акт виконаних робіт (послуг) від 20.12.2024, складений між позивачкою та адвокатом Рашковською Л.О., копію свідоцтва №601 від 23.03.2007 про право на заняття ОСОБА_11 адвокатською діяльністю та квитанцію від 20.12.2024 №9364-1432-8128-7371 про оплату позивачкою правничої допомоги на суму 2000,00грн (а.с. 15-16,19).
Таким чином, позивачем доведено понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, які підлягають стягненню на її користь із відповідача.
Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,
позов задовольнити повністю.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , який зареєстровано 11 квітня 2017 року у Замагірській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №2.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на кожну дитину, починаючи їх стягнення із дня подання позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211, 20грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП- НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП- НОМЕР_5 .

Повне рішення складено 31.03.2025.

Суддя Роман ДЖУС