Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2025 Справа №607/23861/24 Провадження №2/607/187/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Кузьменкової О. І.

учасників справи

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулася в суд із Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 05.11.2021 в м. Тернопіль, по вул. Б. Барвінських, 2, відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю припаркованого автомобіля марки «Renault Megane Scenic», р. н. НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Daf 95.380», р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , внаслідок чого зазначені вище транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Автомобіль марки «DAF 95.380», р. н. НОМЕР_3 , був застрахований в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА». Автомобіль марки «Renault Megane Scenic», р. н. НОМЕР_4 , був застрахований у АТ «СГ «ТАС», на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

За допомогою камер зовнішнього відеоспостереження на вул. Б. Барвінських встановлено, що водій ОСОБА_7 доставляв металопрокат на будівельний майданчик по вул. Б. Барвінських, 3, будівництво на якому здійснювалося ТОВ «БК «ТАМ ДЕ ДІМ».

18.11.2021, за фактом ДТП, водія автомобіля DAF 95.380, р. н. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (справа № 607/20835/21).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daf 95.380», згідно поліса ОСЦВВТЗ № АТ26556, на момент ДТП була застрахована у СК «ОРАНТА» з страховим лімітом 130 000,00 грн. та франшизою 1 500,00 грн.

Представником СК «ОРАНТА» та судовим експертом Мазуром М. С., оглянуто автомобілі «Daf 95.380» та «Renault Megane Scenic». Після чого СК «ОРАНТА» здійснило на картковий рахунок позивача страхову виплату в розмірі 39 180,00 грн. Позивач не погодилася з розміром виплаченої страхової виплати та замовила експертне дослідження з метою встановлення вартості відновлювального ремонту КТЗ Renault Megane Scenic, р. н. НОМЕР_4 , необхідного для відновлення пошкоджень отриманих у наслідок зазначеного вище ДТП, з урахуванням зносу, станом на дату ДТП.

Відповідно до висновку експерта № 409/21 від 23.12.2021 p., вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Megane Scenic» III 1.5 dCi FAP 106HP (JZ) 6MT, p. н. НОМЕР_5 », необхідного для відновлення пошкоджень КТЗ отриманих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.11.2021 p., з урахуванням коефіцієнту зносу, станом на дату ДТП (без проведення необхідних технологічних - інструментальних діагностичних дефектовок деталей/механізмів/вузлів/агрегатів і вимірів) приймається рівним: «Сврз» = 57 025,38 грн.

Після часткового відновлення автомобіля було виявлено дефекти на прихованих частинах складників КТЗ.

Експертом, проведено додатковий огляд автомобіля марки «Renault Megane Scenic», та надано додатковий висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 409/21/23 від 07.11.2023 p., вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Megane Scenic III 1.5 dCi FAP 106HP (JZ) 6MT, p. н. НОМЕР_4 », необхідного для відновлення пошкоджень отриманих у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.11.2021 p., у тому числі виявлених дефектів на прихованих частинах складників під час додаткового огляду, з урахуванням зносу, станом на дату ДТП, приймається рівною: «Сврз» = 59 052,95 грн.

Сума франшизи згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № AT 0026556, що повинна бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки становить 1 500,00 грн.

Позивач, звернувся до СК «ОРАНТА» із заявою № 03-24/11 від 24.11.2023 р. про відшкодування оціненої шкоди за мінусом вже виплаченого СК «ОРАНТА» страхового відшкодування, яка залишена СК «ОРАНТА» без розгляду та відповіді.

Згідно з інформацією наданою ОСОБА_8 в судових засіданнях у справі № 607/20835/21 на момент ДТП він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , який також є страхувальником зазначеного автомобіля DAF.

Оскільки ОСОБА_6 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_9 , власником/користувачем автомобіля «Daf 95.380», то відповідно ФОП ОСОБА_10 є відповідачем у цій справі.

ОСОБА_11 притягнуто до адміністративної відповідальності, що є в причинному зв`язку з заподіянням ОСОБА_12 шкоди.

Позивач вважає, що СК «ОРАНТА» зобов`язана компенсувати йому вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу, що станом на дату ДТП становить 59 052,95 грн., та є в межах страхових лімітів.

З огляду на те, що витрати, які позивач повинен зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) становить 113 395,66 грн. - 59 052,95 грн. = 54 342,71 грн.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути в користь позивача з відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страхове відшкодування в розмірі 14 565,09 грн та з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 54 342,71 грн., а також судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подав відзив на позов, однак судом було відмовлено у його прийнятті та залишено без розгляду відзив та додані до нього докази, оскільки він був поданий з пропущення строку встановленого судом.

У судовому засіданні представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» просить відмовити у задоволенні позову, оскільки ними виконано усі зобов`язання передбачені умовами укладеного полісу.

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 та його представник відзиву на позов не подали, у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, оскільки усі кошти повинні відшкодовуватися страховою компанію, позивач використовував транспортний засіб, тому висновки експерта слід не брати до уваги.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що ОСОБА_6 05 листопада 2021 року о 14 год. 49 хв., в м. Тернополі по вул. Б.Барвінських, 2, керуючи транспортним засобом марки «DAF» номерний знак НОМЕР_6 , не був достатньо уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не переконався в безпеці маневру, не врахував габарити транспортного засобу, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований транспортний засіб марки «RENAULT SCENIC» номерний знак НОМЕР_1 , Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 порушив п.п. 2.3 (б), 10.1, 13.1, 13.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2021, справа №607/20835/23, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільна - правова відповідальність на момент скоєння дорожньо транспортної пригоди у водія транспортного засобу марки «DAF» номерний знак НОМЕР_6 , була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», згідно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АТ26556 від 27.02.2021, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 130 000,00 грн., франшиза в розмірі 1500,00 грн.

Позивач ОСОБА_5 являється власником автомобіля марки «RENAULT SCENIC» номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 .

ОСОБА_5 , звернулася до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», із заявою про виплату страхового відшкодування від 09.11.2021.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебуває у трудових правовідносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 , що не заперечується відповідачем.

Відповідно до листа №09-02-2024 від 09.10.2024 ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», що розмір страхового відшкодування було визначено на підставі Звіту № 58-D/15/59 про визначення розміру матеріального збитку від 19.09.2024, виходячи із розміру матеріального збитку склав 57 861,61 грн, прийнято рішення про виплату відшкодування, згідно затвердженого страхового акту №ОЦВ-ЗГ-21-19-660880/2 від 07.10.2024, зокрема було виплачено 39 377,40 грн і 11 443,11 грн. та пеню за період прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 11 590,38 грн.

Судом встановлено, щоПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» виплатила страхове відшкодування в розмірі 39 180,00 грн та 11 443,11 грн, що становить 50 623,11 грн.

23 грудня 2021 року судовим експертом Мазуром Михайлом Степановичем було складено висновок експерта № 409/21 транспортно - товарознавчої експертизи, згідно якого матеріальний збиток спричиненого власнику, станом на момент ДТП КТЗ «RENAULT SCENIC» номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яке мало місце 05.11.2021 року, вартість відновлюваного ремонту, без урахування зносу, становить 87 143,04 грн, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу становить 57 025,38 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №409/21 від 10.11.2021, ОСОБА_5 , оплатив вартість експертизи в розмірі 3 500,00 грн.

07 листопада 2023 року судовим експертом ОСОБА_13 було складено додатковий висновок експерта № 409/21/23 транспортно - товарознавчої експертизи, згідно якого матеріальний збиток спричиненого власнику, станом на момент ДТП КТЗ «RENAULT SCENIC» номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яке мало місце 05.11.2021 року, вартість відновлюваного ремонту, без урахування зносу, становить 113 395,66 грн, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу становить 59 052,95 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №409/21/23 від 12.10.2023, ОСОБА_5 , оплатив вартість експертизи в розмірі 4 000,00 грн.

ОСОБА_5 направила претензію про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП і оплатив вартість поштового відправлення в розмірі 73,80 грн., що підтверджується фіскальним чеком.

Відповідно до акту виконаних робіт №ТАЦ-0003727 від 17.08.2022, складено ТОВ «ТерКо Авто Центр», ОСОБА_5 сплатила за супорт та його заміну 5 890,00 грн, в тому числі ПДВ 981,67 грн, що підтверджується квитанцією від 17.08.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страхове відшкодування та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, та з ФОП ОСОБА_3 відшкодування шкоди, оскільки внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу він має право на страхове відшкодування та відшкодування шкоди.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Разом з цим статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 28 цього Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілому, це шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Положеннями статей 1, 6, 9 Закону передбачено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 33.1.4. ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що уразі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до положень пункту 37.1.3. Закону страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати у разі невиконання потерпілим своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини і обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Такі обов`язки потерпілого визначені статтями 33 та 33-1 Закону.

Так, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (пункт 33.3. статті 33 Закону).

Відповідно до пункту 33-1.1. статті 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Отже, невиконання потерпілим наведених обов`язків може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування лише в тому випадку, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини і обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 34.3. ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі N 501/212/17 потерпілий, в силу норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу. У справі, що переглядається, обов`язок повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Неповідомлення про страховий випадок не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані дії не призвели до неможливості страховиком встановити вищевказані обставини. На підставі викладеного, суди дійшли обґрунтованого висновку, що зібраними по справі доказами встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу шкоду в межах ліміту страхового відшкодування.

Отже, обов`язок повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2021, справа №607/20835/23, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільна - правова відповідальність на момент скоєння дорожньо транспортної пригоди у водія транспортного засобу марки «DAF» номерний знак НОМЕР_6 , була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», згідно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АТ26556 від 27.02.2021, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 130 000,00 грн., франшиза в розмірі 1500,00 грн.

ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було виплачено 39 180,00 грн і 11 443,11 грн. та пеню за період прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 11 590,38 грн.

Так, за змістом п. 26.2 ст. 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників, наземних транспортних засобів", у потерпілої особи для отримання страхового відшкодування є право на подання заяви про страхове відшкодування у строк не пізніше одного року після ДТП. Неподання заяви впродовж 30-днів з дня подання винуватцем ДТП повідомлення про ДТП є підставою лише для відтермінування виплати страхового відшкодування, а не підставою для відмови у виплаті.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Згідно з п. 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395 (з відповідним змінами).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15, провадження N 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом N 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі N 147/66/17 зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом N 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом N 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом N 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі N 757/54513/16 зазначено, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме - різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

23 грудня 2021 року судовим експертом Мазуром Михайлом Степановичем було складено висновок експерта № 409/21 транспортно - товарознавчої експертизи, згідно якого матеріальний збиток спричиненого власнику, станом на момент ДТП КТЗ «RENAULT SCENIC» номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яке мало місце 05.11.2021 року, вартість відновлюваного ремонту, без урахування зносу, становить 87 143,04 грн, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу становить 57 025,38 грн.

Також, 07 листопада 2023 року судовим експертом Мазуром Михайлом Степановичем було складено додатковий висновок експерта № 409/21/23 транспортно - товарознавчої експертизи, згідно якого матеріальний збиток спричиненого власнику, станом на момент ДТП КТЗ «RENAULT SCENIC» номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яке мало місце 05.11.2021 року, вартість відновлюваного ремонту, без урахування зносу, становить 113 395,66 грн, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу становить 59 052,95 грн.

Враховуючи, що судовим експертом ОСОБА_13 було складено додатковий висновок експерта № 409/21/23 транспортно - товарознавчої експертизи, суд не приймає до уваги висновок експерта № 409/21 транспортно - товарознавчої експертизи, оскільки він є неповним, також не можуть бути відшкодовані позивачу витрати за його проведення.

Відповідно до правової позиції Верховною Суду, викладеної в постанові від 16.10.2019 року по справі N 320/9174/15-ц: "за змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже, враховуючи зміст п. п. 9.1, 9.2, 9.4. ст. 9, абзацу 1 п. 12.1 ст. 12, п. 22.1 от. 22, ст. 30, п. 36.6 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що обмежують ліміт відповідальності страховика в межах страхової суми, приймаючи до уваги розмір оціненої шкоди відповідно до висновку експерта № 409/21/23 транспортно-товарознавчої експертизи, яка становить 59 052,95 грн, виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 50 623,11 грн, наявність франшизи в розмірі 1500,00 грн, суд дійшов висновку, що на користь позивача з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 6 929,84 грн.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV передбачено, що страховик у разі визнання вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

У даному випадку ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон N 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон N 1961-IV визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при виплаті страхового відшкодування.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду N 747/522/19 від 25 листопада 2020 року та N 304/936/19 від 05 грудня 2022 року.

Вказані висновки, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", підлягають врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що заява про виплату страхового відшкодування подана ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 09.11.2021.

Отже з моменту подання потерпілим заяви та пакету документів про виплату страхового відшкодування, відповідно до правила, встановленого пунктом 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV, ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» повинно було виплатити страхове відшкодування не пізніше 90 днів з часу подання вказаної заяви.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону N 1961-IV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV, не здійснило виплату страхового відшкодування, виходячи з розміру встановленої шкоди 59 052,95 грн., відповідач зобов`язаний відшкодувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки за період з 08.02.2022 по 24.07.2024 в розмірі 18 243,96 грн, однак враховуючи, що ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» сплатила пеню в розмірі 11 590,38 грн, суд дійшов висновку, що на користь позивача з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», підлягає відшкодуванню пеня в розмірі подвійної облікової ставки у розмірі 6 653,58 грн.

Також слід зазначити, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком (вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц).

Відповідно до акту виконаних робіт №ТАЦ-0003727 від 17.08.2022, складено ТОВ «ТерКо Авто Центр», ОСОБА_5 сплатила за супорт та його заміну 5 890,00 грн, в тому числі ПДВ 981,67 грн, що підтверджується квитанцією від 17.08.2022.

Отже, ПДВ в сумі 981,67 грн входить до суми страхового відшкодування та повинна бути повернуто позивачу страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.

Тому позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_5 кошти в розмірі 14 565,09 грн

Щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , суд зазначає.

Водночас за змістом частини 1 статті 1172 ЦК України, шкоду завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків відшкодовує юридична або фізична особа, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Встановивши, що ОСОБА_6 на момент вчинення ДТП керував транспортним засобом страхувальником якого є фізична особа підприємець ОСОБА_3 , та між ними існують трудові відносини, суд погоджуються з позивачем, що фізична особа підприємець ОСОБА_3 є належним відповідачем.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно із вимогами пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.

Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

З огляду на наведене вище, обов`язком страховика заподіювача шкоди є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.

Позивачем, як потерпілою особою, пред`явлено вимогу до ФОП ОСОБА_3 про відшкодування непогашеної частини його страховиком повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу.

Суд виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (висновок Верховного Суду, висловлений у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 333/1050/15-ц та від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18).

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, який підлягає врахуванню в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, він має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Враховуючи встановлено судом, що вартість відновлюваного ремонту, без урахування зносу, становить 113 395,66 грн, слід стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 кошти в розмірі 54 342,71 грн, які були заявлені позивачем.

Посилання відповідача на те, що покладання на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності не заслуговують на увагу з огляду на таке.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП, зокрема майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Вказаним Законом № 1961-IV визначений порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Зокрема, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18).

Відносини між страхувальником та його страховиком ПАТ «НАСК «Оранта» регулюються умовами, визначеними у договорі (полісі) ОСЦПВВНТЗ, та правилами статті 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, а саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або відповідно до Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі статті 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З огляду на наведене, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, з якою погодився і Верховний Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц.

Зважаючи на викладене та установивши, що вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_6 , перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування, позивач має право вимагати стягнення різниці між фактичною вартістю ремонту транспортного засобу та страховим відшкодуванням, виплаченим ПАТ «НАСК «Оранта».

Стягнення різниці між сумою фактично понесених витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією з відповідача, як з винної особи, у даному випадку відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження завданих збитків, внаслідок ДТП, що сталась з вини ОСОБА_6 , у вигляді витрат, які власник пошкодженого автомобіля мусив зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту), а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18), від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц (провадження № 61-691св21).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до позовних вимог, ціна позову у даній справі становить 68 907,8 грн, до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» становила 14 565,09 грн, а до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 становила 54 342,71 грн.

Позовні вимоги до відповідачів задоволені повністю. Позивачем було сплачено судовий збір за позовні вимоги в розмірі 968,96 грн, за проведення експертизи №409/21/23 від 12.10.2023 в розмірі 4000 грн.

Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 4 968,96 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, і слід стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судові витрати в розмірі 1050,44 грн, з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3918,52 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1987, 1988, 1191, 1192, 1194 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_5 кошти в розмірі 14 565,09 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять гривень 09 копійок),та судових витрати в розмірі 1 050,44 грн (тисячу п`ятдесят гривень 44 копійки).

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 кошти в розмірі 54 342,71 грн (п`ятдесят чотири тисячі триста сорок дві гривні 71 копійок), судові витрати в розмірі 3 918,52 грн. (три тисячі дев`ятсот вісімнадцять гривень 52 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 00034186, місцезнаходження вул. Здолбунівська, буд. 7 д, м. Київ;

відповідач фізична особа підприємець ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 28 березня 2025 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко