Єдиний унікальний номер 722/625/25
Номер провадження 2-с/722/4/25
У Х В А Л А

31 березня 2025 року м.Сокиряни

Суддя Сокирянського районного суду Чернівецької області Унгурян С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу №722/625/25 (провадження 2-н/722/51/25) від 13.03.2025, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2025 року через поштове відділення до Сокирянського районного суду Чернівецької області надійшла заява ОСОБА_1 від 25.03.2025 про скасування судового наказу №722/625/25 (провадження 2-н/722/51/25) від 13.03.2025.

В обґрунтування заяви посилається на те, що 13.03.2025 суддею Сокирянського районного суду Суським О.І. видано судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії про стягнення з нього заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 4093 грн. 22 коп. та судового збору в сумі 302 грн. 80 коп. Копія судового наказу та заява з додатними до неї документів відправлена судом на його адресу по АДРЕСА_1 17.03.2025 та отримана ним 20.03.2025, що підтверджується поштовим конвертом.

Зі стягненням з нього грошових коштів він не погоджується та вважає, що судовий наказ підлягає скасуванню внаслідок необґрунтованості вимог стягувача, з наступних підстав:

Так, в заяві про видачу судового наказу, як на підставу стягнення з нього вищевказаних коштів, заявник посилається на Постанову НКРЕКП №1838 від 26.12.2022, якою ТОВ «Газорозподільні мережі України» (надалі-Товариство) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, а також на Постанову НКРЕКП №371 від 22.02.2024, якою нібито розширено територію провадження ліцензійної діяльності Товариства на територію Чернівецької області. Однак, до заяви про видачу судового наказу стягувач не долучив ні копії вказаних Постанов, ні копію ліцензії, яка б надавала йому право займатися такою господарською діяльністю та, відповідно, стягувати вартість нібито наданих послуг із споживачів.

Також заявник посилається на Постанову НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 (надалі - Постанова НКРЕКП), якою затверджено Кодекс газорозподільних систем (надалі - Кодекс ГРС), а також на даний Кодекс. При цьому, заявник зазначає, що стягнення з нього коштів здійснюється на підставі Договору розподілу природного газу. Однак, жодний договір розподілу природного газу між ним та ТОВ «Газорозподільні мережі України» не укладався та його умови, у тому числі і істотні, не погоджувалися, та й копія такого договору до заяви про видачу судового наказу заявником не долучена. Тобто, відомості, зазначені в заяві про видачу судового наказу, не відповідають дійсності. До заяви стягувачем долучено копію Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, пунктом 3 якої передбачено: «суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору розподілу природного газу в тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою». Однак, стягувач жодних дій щодо укладення з ним договору про надання послуг з розподілу газу не вчинив, а в заяві необґрунтовано також посилається на нібито укладений договір.

Крім того, в заяві, як на підставу стягнення з нього коштів, заявник посилається на Типовий договір розподілу природного газу, затверджений Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494. Однак, пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що Договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому законом порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебувають у власності чи користуванні Оператора ЕРМ. Такий договір стягувачем з ним не укладався.

Також, до заяви про видачу судового наказу стягувачем не долучено докази, які підтверджують перебування у власності чи користуванні Оператора ГРМ, до якої приєднано його господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в заяві зазначено, що Типовий Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням статей 633, 634, 642 та 643 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів), яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 1.3 розділу 1 Типового договору розподілу природного газу). Однак, жодного Інформаційного листа із заявою-приєднанням від заявника на його адресу не надходило, а заявником не долучено їх копії до заяви, в той же час фактичне споживання ним природного газу безперервно здійснюється ще з часів, коли нормативні акти про стягнення послуг з розподілу природного газу, на які посилається заявник, прийняті не були і жодного обов`язку щодо сплати за розподіл природного газу законодавчо не існувало. З даних підстав, неможливо стверджувати, що він вчинив будь-які дії, які б свідчили про його бажання укласти даний Договір.

Також, на підтвердження саме зазначеної в судовому наказі суми заборгованості з послуг за розподіл газу, заявником долучено довідку про розрахунок боргу, складену ОСОБА_2 (хто дана особа із довідки незрозуміло). Даною довідкою підтверджується, що жодного договору про розподіл природного газу ним із стягувачем не укладалося, оскільки за вказаний період жодних коштів ним не сплачено.

За таких обставин вважає, що підстави для стягнення з нього плати за розподіл природного газу відсутні, оскільки заявником до заяви про видачу судового наказу не долучено докази, які їх підтверджують, а долучені докази не містять обґрунтування щодо підстав нарахування даних сум. Крім того, із суті правовідносин, що виникли між стягувачем та ним, як боржником даного провадження, вбачається, що між ними існує спір про право грошової вимоги, який може бути вирішений судом тільки у позовному провадженні, з наданням йому права захищатися в суді від стягнення необґрунтовано нарахованих заявником сум за розподіл природного газу.

З цих підстав, просить скасувати судовий наказ № 722/625/25 (провадження 2-н/722/51/25) від 13.03.2025 виданий Сокирянським районним судом Чернівецької області про стягнення з нього заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 4093 грн. 22 коп. та судового збору в сумі 302 грн. 80 коп. на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії.

Заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу відповідає вимогам ч.ч. 2-5 ст. 170 ЦПК України, у зв?язку з чим відсутні підстави для її повернення без розгляду згідно ч.6 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Встановлено, що у цивільній справі №722/625/25 (провадження 2-н/722/51/25) суддею Сокирянського районного суду Чернівецької області Суським О.І. 13.03.2025 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВ«Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії, юридична адреса: вул. Винниченка,9-А, м.Чернівці, ідентифікаційний код 45304917, заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 4093 грн. 22 коп. та судового збору в сумі 302 грн. 80 коп., а також судовий збір в сумі 302,80 грн.

Вищевказаний судовий наказ, як вбачається із його змісту, видано відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 161 ЦПК України, а тому заява про його скасування підлягає розгляду згідно вимог ч.1 ст. 170 ЦПК України.

Згідно супровідного листа № 722/625/25/1628/2025 від 13.03.2025 встановлено, що копію судового наказу разом із копією заяви стягувача та доданих до неї документів, надіслані боржнику ОСОБА_3 та отримано ним 20.03.2025 року.

Згідно із частиною третьою статті 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23.12.2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, а тому відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

За приписами частини другої статті 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З огляду на викладене, подана заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу до суду у строки встановлені ст. 170 ЦПК України, зазначені підстави для скасування судового наказу свідчать про необхідність їх перевірки, відповідно відсутність підстав для її повернення, отже заявлені вимоги про скасування судового наказу є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170, 171 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу №722/625/25 (провадження 2-н/722/51/25) від 13.03.2025 - задовольнити.

Судовий наказ №722/625/25 (провадження 2-н/722/51/25), виданий 13.03.2025 року суддею Сокирянського районного суду Чернівецької області Суським О.І. за заявою товариства з обмеженою відповідальності «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії про видачу судового наказу про стягнення в порядку наказного провадження з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу - скасувати.

Роз`яснити товариству з обмеженою відповідальності «Газорозподільні мережі України» в особі Чернівецької філії, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Копію ухвали надіслати стягувачу та боржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В.Унгурян