Провадження № 2/761/1303/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до малолітньої ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до малолітньої ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником 68/300 часток квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При цьому, з моменту набуття у власність частки квартири та до цього часу в ній значиться зареєстрованою малолітня ОСОБА_2 , що є донькою ОСОБА_3 , яку вже було на підставі рішення суду визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що наявність зареєстрованої особи у спірній квартирі порушує її права як власника, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.09.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 27.11.2023 р. задоволено клопотання представника третьої особи, залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також встановлено їй строки для подання пояснення щодо позову і відзиву.

Ухвалою від 20.02.2024 р. задоволено клопотання представника ОСОБА_3 , залучено до участі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а також встановлено їм строки для подання пояснення щодо позову і відзиву.

Ухвалою від 09.09.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові.

Законний представник відповідача - мати малолітньої, а також представник за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, оскільки вважають, що будуть порушені права малолітньої дитини, при цьому мати підтвердила, що вони з дитиною в спірній квартирі фактично ніколи не проживали, а також, що за рішенням суду її вже було визнано такою, що втратила право користування цією квартирою.

Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов, у яких служба вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки будуть порушені права малолітньої дитини. Також надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації на адресу суду надійшла письмова заява, у якій служба також вважає, що позов задоволенню не підлягає, а також просить розглянути справу за відсутності її представника.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника позивачки та представників відповідачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належать 68/300 часток квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

На час, коли позивачка успадкувала частку у вказаній квартирі в ній було зареєстровано проживаючими дев`ять осіб, які не були власниками або співвласниками спірної квартири.

Вважаючи, що її право на користування і розпорядження спірною квартирою порушується цими особами вона звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Рішенням від 02.12.2021 р. у справі № 761/27719/20, задоволено позов ОСОБА_6 , визнано такими, що втратили право користування житлом: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 в особі матері ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Також, цим рішення суду вказаних осіб знято з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час розгляду судом справи № 761/27719/20, у одного із відповідачів, а саме ОСОБА_3 народилася дитина - ОСОБА_2 , відповідачка у даній справі, яка була зареєстрована матір`ю за місцем, на той час, її реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 . Дана обставина не заперечувалася сторонами справи.

Оскільки на час розгляду судом справи № 761/27719/20 ця обставина не була відома суду, ОСОБА_2 не була відповідачем у вказаній справі, у зв`язку з чим не була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою та не знята з місця реєстрації за адресою цієї квартири, на відміну від її матері - ОСОБА_3 , яка в даній справі є законним представником малолітньої особи.

В травні 2023 року позивачка звернулась до Шевченківської РДА із заявою про зняття з місця реєстрації проживання малолітньої ОСОБА_2

01.06.2023 р. позивачка отримала відповідь Шевченківської РДА, якою їй відмовлено у знятті з місця реєстрації проживання малолітньої дитини з посланням на те, що це можливо зробити виключно за рішенням суду. Вказане спонукало позивачку звернутись до суду з даним позовом.

В ч.1 ст. 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6- 709цс16).

Отже, з перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів сім`ї колишнього власника на користування цією квартирою.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а саме те, що позивачка є власником спірної квартири, і як власник несе всі витрати пов`язані з її утриманням, вона має право на захист свого права власності шляхом визнання осіб, крім іншого, які не є членами її сім`ї, що без законних на те підстав зареєстровані проживаючими в її квартирі, такими що втратили користування належною їй квартирою.

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 02.12.2021 р. у справі № 761/27719/20 за позовом позивачки в даній справі, суд, разом з іншими особами, визнав ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю відповідачки в даній справі - малолітньої ОСОБА_2 , та відповідно є її законним представником.

Наданий час ні малолітня відповідачка, ні її мати у спірній квартирі АДРЕСА_1 не проживають та не проживали.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до положень ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

З перелічених норм закону випливає, що місцем проживання малолітньої особи у віці до десяти років, є місце проживання її батьків, або одного із них за їх згодою.

За таких обставин, оскільки позивачка є власником спірної квартири, мати малолітньої відповідачки, як і сама відповідачка, не проживає в цій квартирі, більше того за рішенням суду мати відповідачки, яка є її законним представником, втратила право такого проживання у зазначеній квартирі, суд приходить до висновку про задоволення позову, а тому вважає за необхідне визнати малолітню ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до малолітньої ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: