Провадження № 2/641/1297/2025 Справа № 641/955/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Музиченко В.О.

за участю секретаря - Микитюк В.П.,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Попов В.Ю. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 97480,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно протоколу, складеного інспектором ВРОМ ДТП та УСАФ ППДР Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Черватюком А.В., 08.05.2024 року о 19 год. 00 хв. в м. Харків, перехрестя пр-т. Героїв Харкова та вул. Морозова, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 11193, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив виїзд на перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження та матеріальні збитки, а також ОСОБА_2 не був уважним і не слідкував за дорожньою обстановкою. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 8.7.3 «е» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.07.2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП. Постановою Харківського апеляційного суду від 20.08.2024 року, зазначена постанова залишена без змін. На момент вищевказаної ДТП водій ОСОБА_2 бу військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_3 та цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, тому відповідальність за заподіяні в ДТП збитки несе МТСБУ в межах страхової суми, що діяла на момент ДТП, тобто 160000,00 грн. Позивач у визначений законом строк звернулась до МТСБУ із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. МТСБУ розглянуло заяву позивача та прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування в розмірі 160000,00 грн. 19.09.2024 року кошти були виплачені. Позивачем за власні кошти було здійснено ремонт транспортного засобу Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , однак розмір виплаченого страхового відшкодування значно менше фактично понесених витрат. Вартість відновлювального ремонту склала 257480,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 07.10.2024 року. Відповідно до висновку судового експерта № 77В від 28.01.2025 року сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року в наслідок ДТП, що сталась 08.05.2024 року складає 242486,57 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 508485,63 грн. Вартість автомобіля складає 529481,70 грн. за таких обставин, ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичних розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь позивача необхідно прийняти за основу акт здачі-приймання виконаних робіт від 07.10.2024 року. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди становить 97480,00 грн. також діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода яку вона оцінює у 10000,00 грн. так, внаслідок неправомірних дій відповідача, внаслідок чого сталася ДТП позивач була змушена прикладати зусиль та витрачати час та кошти для відновлення свого порушеного права, усунення спричиненої шкоди. Позивач була позбавлена можливості користуватися своїм автомобілем, внаслідок чого змінився її усталений спосіб і ритм життя. Відповідач жодним чином не намагався відшкодувати спричинену шкоду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.02.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

Представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, просив позов задовольнити. Зазначив, що детальний розрахунок витрати на правничу допомогу буде наданий протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Ухвалою суду від 10.03.2025 року задоволення клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та остання попереджена про ризики технічної неможливості участі в відеоконференції, які несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Так в судові засідання, які призначені на 10.03.2025 року, 17.03.2025 року представник відповідача повідомляла суд, що має технічні проблеми, через які вона не може прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судове засідання, яке призначене на 26.03.2025 року, представник відповідача надіслала суду повідомлення через месенджер «Вайбер» та повідомила, що знову має проблеми із електронним судом, тому просила проводити судове засідання без її участі. Також суд зазначає, що відповідачу був встановлений 15-ти денний строк на подання відзиву, яким він у визначений судом строк не скористався. За таких обставин суд вважає, можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

08.05.2024 року о 19 год. 00 хв. в м. Харків, перехрестя пр-т. Героїв Харкова та вул. Морозова, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 11193, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив виїзд на перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження та матеріальні збитки, а також ОСОБА_2 не був уважним і не слідкував за дорожньою обстановкою. Водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 8.7.3 «е» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.07.2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.08.2024 року, постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.07.2024 року залишено без змін.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 , страхового відшкодування ва розмірі 160000,00 гр.

Згідно роздруківки АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 19.09.2024 року перераховано виплата у розмірі 160000,00 грн.

Згідно акту здачі-прийомки виконаних робіт (послуг), складеного 07.10.2024 року, ФОП ОСОБА_3 , вартість по відновленню автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_4 склала 257480,00 грн. Роботи виконані в повному обсязі, що сторонами погоджено.

Згідно виковку судового експерта № 77-В за результатами транспортно товарознавчого дослідження від 28.01.2025 року, встановлено, що сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_4 , 2014 року виготовлення, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 08.05.2024 року складає 242486,57 грн. з ПДВ на складові частини.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_4 , 2014 року виготовлення, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 08.05.2024 року складає 508485,63 грн. з ПДВ на складові частини.

Вартість автомобіля марки Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_4 , 2014 року виготовлення, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 08.05.2024 року складає 529481,70 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди: 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно- правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Судом встановлено, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту у розмірі 160000,00 грн.

Таким чином, компенсація різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням шкоди в порядку ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню саме з відповідача ОСОБА_2 , оскільки останній внаслідок своїх протиправних дій є винним у вчиненні ДТП, яке знаходиться у причинному зв`язку зі шкодою, завданою внаслідок ДТП.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження N 61-12032св19).

За таких обставин, саме Відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 97480,00 грн.

У постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 Верховний Суд підтримав правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-69 цс15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виникає обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу та франшизи, а за решту безпосередній винуватець.

Враховуючи вищенаведені обставини та аналізуючи норми закону, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну (немайнову) шкоду визначено у ст. 1167 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Такі висновки зробив Верховний Суд в постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Зазначене вказане в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Суд погоджується з доводами позивача, що сам факт пошкодженням її майна внаслідок ДТП, є джерелом душевних страждань, які виразились в неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу.

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, суд, в контексті установлених обставин справи та виходячи із засад виваженості та справедливості, вважає, що буде достатнім та пропорційним глибині душевних страждань позивача розмір моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень, зважаючи на те, що позивач пережила емоційний стрес, витрачала час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану майна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,141,247,263-264, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 993, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, спричинені внаслідок ДТП у розмірі 97480,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн., а всього стягнути 108691 (сто вісім тисяч шістсот дев`яносто одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення виготовлений 31.03.2025 року.

Суддя В.О.Музиченко