ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва В.О.,

суддів: Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу №205/10962/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Бізяєвої Н.О., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова О.А., про визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 (до одруження ОСОБА_4 ) є рідною донькою ОСОБА_5 та відповідно рідною онукою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які для останньої є дідом та бабкою. Згідно повідомлення про внесення в запис громадянського стану в зв`язку зі зміною прізвища, імені по батькові від 07 липня 1986 року ОСОБА_7 змінено ім`я з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 . Зауважує, що при написанні прізвища її батька було допущено помилку і вказано як « ОСОБА_4 », в той час як у баби та діда (батьків її тата) прізвище пишеться « ОСОБА_10 », проте це є одне і те ж прізвище.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Після смерті батька, з`ясувалось, що при заміні паспорту прізвище її батька було вказано як « ОСОБА_4 », а прізвище її матері як « ОСОБА_10 », в зв`язку з чим їй довелось звертатися до суду за встановленням факту родинних відносин (рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2009р., по цивільній справі №2о-210/2009 року).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся, ОСОБА_6 . В зв`язку з розбіжністю в написанні її прізвища в свідоцтві про шлюб ( ОСОБА_4 ) - та прізвища її батька в свідоцтві про смерть ( ОСОБА_4 ) з прізвищем у свідоцтві про народження батька ( ОСОБА_10 ) та з прізвищем бабусі у свідоцтві про смерть ( ОСОБА_10 ) вона не мала змоги отримати свідоцтво про смерть бабусі. Після смерті бабусі відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/8 частина нежитлового приміщення АДРЕСА_2 . Спадкоємцями після смерті бабусі були її чоловік ОСОБА_7 (дідусь), донька ОСОБА_11 та позивач ( ОСОБА_1 ) по праву представлення після її померлого батька - ОСОБА_5 . Поки вона збирала документи та намагалася довести в позасудовому порядку родинні відносини з померлою бабусею розпочалась військова агресія проти України, а 08 березня 2022 року вона виїхала за кордон.

19 травня 2022 року повернулась до країни, та 24 травня 2022 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Перфілової О.А. з заявою про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її дід, ОСОБА_7 , проте у зв`язку з розбіжністю в написанні її прізвища в свідоцтві про шлюб ( ОСОБА_4 ) та прізвища її батька в свідоцтві про смерть ( ОСОБА_4 ) з прізвищем у свідоцтві про народження батька ( ОСОБА_10 ) та з прізвищем дідуся у свідоцтві про смерть ( ОСОБА_10 ) вона не мала змоги отримати свідоцтво про смерть діда. Вказує, що дід за життя написав заповіт на свою онуку ОСОБА_3 (донька ОСОБА_11 ), тож в порядку спадкової трансмісії вона отримує в спадковому майні бабусі ту частку, яку успадкував дід.

Вказує, що 02 серпня 2023 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Перфілової О.А. з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте з`ясувалось, що нею було пропущений строк на подачу заяви про прийняття спадщини, тож на підставі Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 вересня 2023 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду щодо надання додаткового строку. Крім того, нотаріусом було роз`яснено щодо необхідності встановлення родинних відносин через різницю в написанні прізвища її батька та бабусі, та її дівочого прізвища.

Крім того, після звернення до адвоката їй стало відомо, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2019 року по цивільній справі №205/1202/18 було визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2012 року цивільній справі №2о/422/73/2012р. встановлено факт того, що її батько ОСОБА_5 є рідним сином ОСОБА_7 .

У зв`язку з вищевикладеним просила суд визнати поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її бабусі ОСОБА_6 та визначити їй строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі, протягом трьох місяців з дня набрання рішення суду законної сили.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, належним чином не з`ясовано предмет судового розгляду, було не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, подану представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Онасенком О.М., останній просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 01 липня 2024 року в залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 (до одруження ОСОБА_10 ) подала до суду письмові пояснення, в яких просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 01 липня 2024 року в залишити без змін. Окрім цього, просила розгляд справи проводити без її участі у зв`язку з находженням останньої за межами України.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Просяник Н.П. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Онасенко О.М. в судовому засіданні заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, доводи відзову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , мовою оригіналу, « ОСОБА_12 родилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , родители: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 » (т.1 а.с.9).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , уклали шлюб 05 квітня 2008 року (а.с.10), який в подальшому, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2011 року, було розірвано (т.1 а.с.11).

Відповідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , уклали шлюб 20 січня 2017 року (т.1 а.с.12).

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_19 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Згідно повідомлення про внесення в запис акта громадського стану в зв`язку зі зміною прізвища, імені, по батькові від 07 липня 1986 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійської районної ради громадянину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , змінено ім`я на ОСОБА_9 (т.1 а.с.14).

Відповідно свідоцтву про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, зроблено відповідний актовий запис №3978 (т.1 а.с.16).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2012 року встановлено факт того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровську, є рідним сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Із матеріалів спадкової справи №1293/2009 заведеної після смерті ОСОБА_5 , вбачається що після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли батьки померлого - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , дружина та дочка ОСОБА_20 , ОСОБА_1 . Спадкоємцям були видані свідоцтво про право на спадщину за законом до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_3 , грошові внески.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2019 року позов ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 право власності по 1/8 частині за кожним нежитлового приміщення №83, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилась спадщина.

Відповідно Листа Департаменту адімінстративних послуг та дозвільних процедур №14/5-2538 від 29 березня 2022 року, зазначено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 01 серпня 2003 та з реєстраційного обліку не знята. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 1 особа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно матеріалів нотаріальної справи №8/2022, 02 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Перфилової О.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , як спадкоємиця 1 черги.

Також 24 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Перфилової О.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за правом представлення на підставі ст.1266 ЦК України, оскільки син спадкодавиці і її (позивача) батько ОСОБА_19 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . За матеріалами спадкової справи №62/2022, відкритої після смерті ОСОБА_7 14 грудня 2022 року, ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Перфилової О.А. з заявою про прийняття спадщини, так як її дідусь ОСОБА_7 залишив на її ім`я заповіт, посвідчений 04 лютого 2022 року Перфіловою О.А., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №581.

В подальшому 22 вересня 2023 року ОСОБА_1 повторно подала до приватного нотаріуса Перфілової О.А. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , як спадкоємиця 1 черги, як така що має право на спадкування за правом представлення на підставі ст.1266 ЦК України, оскільки син спадкодавця і її (позивача) батько ОСОБА_19 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім неї іншими спадкоємцями за законом є чоловік померлої і її дідусь - ОСОБА_7 та дочка померлої та її тітка - ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А. від 22 вересня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_6 у зв`язку відсутністю підтвердження факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а також не подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений ст.1270 ЦК України строк (т.1 а.с.22, 23).

Факт родинних відносин ОСОБА_1 та її бабусі ОСОБА_6 без деталізації був встановлений нотаріусом у відповідній постанові, що є належним підтвердження факту родинних відносин між померлою та позивачем з метою визначення його як спадкоємця першої черги для спадкування за законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що позивачем не доведено, що встановлений законом строк на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 пропущений позивачем з поважних причин, які у розумінні ст.1272 ЦК України, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали позивачці у встановлений законом шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори, а тому підстав для визнання додаткового строку для прийняття спадщини не вбачається.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтями 1220, 1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Відповідно до статей 1273-1275 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, проте вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявниху справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_6 , на момент смерті останньої мешкали за різними адресами.

З урахуванням положень ст.1261, ч.1 ст.1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини позивачем, як спадкоємцем за законом ОСОБА_6 , закінчився 22 квітня 2022 року.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав позивач послалась на те, що через початок активних бойових дій у лютому 2022 року вона була вимушена залишити територію України та 08.03.2022р. виїхати за кордон. Повернулась вона в Україну 19.05.2022р. і відразу - 24.05.2022р. звернулась з заявою про прийняття спадщини приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Перфілової О.А., що підтверджується матеріалами спадкової справи.

З пояснень позивача вбачається, що нотаріусом їй було роз`яснено, що в неї ( ОСОБА_1 ) є час для надання необхідного для оформлення спадщини відповідного пакету документів, оскільки через оголошення воєнного стану з 24 лютого 2022 року, Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №164 і передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини зупинено.

Дана обставина підтверджується тим фактом, що нотаріусом у травні 2022 року не було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії через пропуск строку звернення. Така постанова була винесена нотаріусом лише 02 вересня 2023 року після повторного звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с.22, 23).

З тексту постанови вбачається, що нотаріус посилається на судову практику ВС, а саме на Постанову ВС від 25 січня 2023 року по справі №676/42/21, в якій суд виснував про невідповідність зупинення строків звернення для оформлення спадщини передбачених постановою КМУ №164 положенням закону, а саме ст.ст.1270, 1272 ЦК України.

В даній Постанові суд касаційної інстанції зазначив: «якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі №490/7071/16-ц (провадження №61-25815св18)….

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України);

законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню».

Визначивши правову позицію з даного приводу Верховний Суд між тим залишив рішення суду першої та апеляційної інстанції по суті спору без змін, зазначивши, що: «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ч.2 статті 410 ЦПК України)».

Встановивши фактичні обставини справи, які не оспорюються сторонами колегія суддів зазначає наступне.

У Конституції Україна проголошена правовою державою, в основі якої лежить визнання за людиною та громадянином невід`ємних прав і свобод, порушення чи довільне обмеження яких є неприпустимим. Визнання, дотримання та захист прав і свобод у правовій державі дають людині почуття правової захищеності та впевненості.

Вимоги принципу правової визначеності, як елемента правової держави, спрямовані на досягнення такого результату, при якому людині зрозумілі її права та обов`язки, правове регулювання є стабільним та передбачуваним. Принцип правової визначеності отримав обґрунтування у практиці Конституційного Суду України, Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

Принцип правової визначеності передбачає, що конкретний юридичний факт запропонує очікувану для суб`єктів права модель поведінки. Юридичний факт, як обставина, що викликає життя, виникнення, зміна чи припинення правовідносин, за природою вимагає визначеності, ясності, чіткості та недвозначності. Інше суперечило суті правового регулювання, покликаного впорядкувати навколишню дійсність.

Правовідносини виникають, змінюються чи припиняються з урахуванням норм права. У нормі права зафіксовано конкретну, певну модель поведінки учасників правовідносин. Норма права та правовідносини утворюють єдність немає норми, немає правових відносин. Подібний спосіб виникнення правовідносин не веде до невизначеності через відсутність конкретної норми права. Варіанти можливої поведінки учасників правовідносин, її межі визначаються з загальних засад і сенсу законодавства.

Таки чином, позивач дійсно, в період строку передбаченого законом для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , не здійснила відповідних дій, які повинна була здійснити до 22 квітня 2022 року згідно вимог ЦК Уки. Між тим, через об`єктивні обставини які виникли в державі (початок активних бойових дій 24 лютого 2022 року), позивач з дитиною, з метою збереження життя, вимушена була виїхати з держави, де вона (згідно штампів в паспорті) перебувала з 08 березня 2022 року по 19 травня 2022 року.

Тобто факт виїзду мав місце до закінчення передбаченого законом шестимісячного строку для звернення позивача з заявою про прийняття спадщини.

Наведена вище Постанова КМУ №164 була прийнята 28 лютого 2022 року, також коли шестимісячний строк для звернення не закінчився.

Після повернення в Україну позивач відразу звернулась до нотаріуса за для оформлення спадщини, будучи впевненою що не пропустила строк, оскільки діяла вказана постанова КМУ №164, про що їй також було роз`яснено нотаріусом.

Верховний Суд висловився про застосування норм права, які регулюють спірне питання в січні 2023 року, і за обставинами даної справи, саме тому нотаріусом лише 22 вересня 2023 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що за встановлених судом обставин, позивачем було з поважних причин пропущено на один місяць трок звернення до нотаріуса с заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Це сталось за збігом об`єктивних обставин: початок активних бойових дій, виїзд за кордон, наявність діючого нормативного акту - Постанови КМУ №164, яким було зупинено відповідні строки подачі заяви про прийняття спадщини, що давало впевненість позивачу про наявність часу для такого звернення.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, на думку колегії суддів дав їм не вірну правову оцінку, що є підставою для скасування рішення і ухвалення нового про задоволення позову та надання ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком три місяці з дня набрання чинності даним рішенням суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог.

Відповідно до частин 1, 13статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2024 року у справі №205/10962/23 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2024 року у справі №205/10962/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна, про визнання додаткового строку для прийняття спадщини - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна, про визнання додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її бабусі ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви 1073,60грн. та апеляційної скарги 1610,40грн., що разом складає 2684грн. по 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн. 00коп. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: А.В. Гапонов

Г.В. Новікова

Повне судове рішення складено 26.03.2025

Головуючий суддя О.В. Агєєв