П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Київ

Справа № 361/3599/20

Провадження: № 22-ц/824/7398/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Бражник Н. М.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У червні 2020 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням від 19 січня 2021 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», ідентифікаційний код 21133352, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 30.03.2018 р. у розмірі 98892 (дев`яносто вісім тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн. 61 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», ідентифікаційний код 21133352, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року у справі № 361/3599/20 та просила суд поновити їй строк для подання цієї заяви.

Заяву мотивувала тим, що вона не була обізнана про розгляд справи та не отримувала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, не була належним чином повідомленою про розгляд справи. Відмічала, що на момент подання заяви про перегляд заочного рішення, оскаржуване рішення нею не отримувалось. Зазначила, що позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував, що між нею та банком укладений кредитний договір, з поданої анкети-заяви не можливо встановити, чи були особи, що її підписали уповноваженими для підписання такої анкети, позивачем не надано таблиці обчислення вартості кредиту, паспорту кредиту, які б були підписані відповідачем, наданий позивачем документ «Розрахунок заборгованості» не є належним доказом, який підтверджує суму боргу, існування боргу та існування кредитного договору.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновки суду про розміщення судового рішення в ЄДРСР в загальному доступі з 03 лютого 2021 року, як на підставу, що свідчила про обізнаність відповідачки щодо даної справи, є помилковими, оскільки чинне законодавство не передбачає обов`язку сторони подавати заяву про перегляд заочного рішення після його завантаження до Єдиного реєстру судових рішень. Посилається й на те, що обізнаність сторони про розгляд справи не звільняє суд від обов`язку направити стороні рішення у визначений законом спосіб.

Окремо звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції заява про перегляд заочного рішення була призначена, а не залишена без розгляду, в момент її подання, у зв`язку із порушенням строків.

Посилається на правовий висновок, викладений у постанові ВП ВС від 10 квітня 2024 року у справі 454/1883/22, у якому зазначено про те, що передбачено лише два способи повідомлення учасника про розгляд справи: шляхом направлення рекомендованого листа-повідомлення та через систему ЄСІТС.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Македон О. А. в інтересах АТ «Універсал Банк» вважав необгрунтованими доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка, будучи обізнаною щодо наявності цієї судової справи, більше як 4 роки не цікавилася її рухом, а подаючи заяву про перегляд заочного рішення не навела обґрунтованих підстав неможливості отримати копію судового рішення протягом тривалого періоду часу, наведені у заяві твердження щодо неотримання ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи (а. с. 44, 45), крім того у судові засідання, призначені 12 листопада 2024 року та 15 січня 2025 року відповідачка не з`явилась, правом надання додаткових пояснень щодо розгляду клопотання та заяви у судовому засіданні не скористалась.

Суд також звертав увагу на те, що копія заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року у справі № 361/3599/20 опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/94526679 - 03 лютого 2021 року.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Праведна проти Росії", "Желтяков проти України" зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи "Волчлі проти Франції", "ТОВ "Фріда" проти України").

Отже, встановлений ч. 2 ст. 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові від 12.06.2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження№ 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09.11.2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), зробила такі висновки щодо застосування ст.ст. 126, 127 ЦПК України в сукупності зі ст.ст. 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені ч. 3 ст. 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

Колегія суддів ураховує, що відповідно до положень ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 з 27 серпня 2020 року була обізнана про розгляд судом даної справи(а. с. 44, 45).

При цьому, з часу отримання ОСОБА_1 судової кореспонденції (а. с. 44) та звернення до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про перенесення розгляду справи (а. с. 45) минуло більше, як 4 роки.

Дійсно, копія заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року у справі № 361/3599/20 опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/94526679 - 03 лютого 2021 року.

Поряд з цим, з матеріалів справи також убачається, що суд першої інстанції, ухваливши у справі 19 січня 2021 року за відсутністю сторін заочне рішення, відповідно до норм чинного цивільного процесуального законодавства, направив ОСОБА_1 на адресу реєстрації її місця проживання: АДРЕСА_1 , копію заочного рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому, з матеріалів справи, а саме із скріншоту сайту «Укрпошта» щодо перевірки статусу відстеження убачається, що «поштове відправлення вручено особі» (а. с. 63-64), що в свою чергу спростовує доводи ОСОБА_1 про неотримання копії заочного рішення.

Колегія суддів відмічає, що в резолютивній частині заочного рішення від 19 січня 2021 року відповідачці роз`яснено строк та порядок подання заяви про його перегляд, а саме вказано, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Однак, отримавши копію заочного рішення від 19 січня 2021 року, відповідачка у справі або її представник у строки, визначені ч. 2 ст. 284 ЦПК України, не подали до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення.

Ураховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів відмічає наступне.

Скаржниця стверджує, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Проте, матеріали справи містять докази, які свідчать про надсилання судової кореспонденції на адресу реєстрації ОСОБА_1 , що є відповідним виконанням вимог ч. 7 ст. 128 ЦПК України.

Колегія суддів також відмічає, що суд першої інстанції, незважаючи на пропуск строку, прийняв заяву до розгляду, що є його дискреційним правом. Однак це не виключає обов`язку сторони довести поважність причин пропуску строку, а не просто апелювати до загальних положень законодавства.

Доводи скаржниці щодо неврахування судом першої інстанції правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 454/1883/22 є необґрунтованими та не заслуговують на увагу з огляду на таке.

По-перше, суд першої інстанції діяв у повній відповідності до положень ч. 5 ст. 272 ЦПК України, яка чітко визначає порядок повідомлення учасників справи про ухвалене рішення. Відповідно до цієї норми, якщо учасник справи не зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС), обов`язок суду щодо належного повідомлення вважається виконаним шляхом надсилання судового рішення рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

По-друге, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, суд не зобов`язаний перевіряти, чи зареєстрована особа в ЄСІТС. Цей обов`язок покладається на самого учасника справи. Саме сторона у справі повинна подбати про створення власного електронного кабінету та належний контроль за перебігом судового провадження.

Отже, суд першої інстанції, надіславши копію заочного рішення рекомендованим листом із повідомленням про вручення на відому суду адресу місця реєстрації скаржниці, виконав свій обов`язок у повному обсязі та діяв відповідно до чинного законодавства.

Посилання скаржниці на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 454/1883/22 є некоректним та вирваним із контексту. Адже, зазначений правовий висновок не скасовує обов`язку сторони належним чином здійснювати контроль за рухом своєї справи та вчасно звертатися до суду за захистом своїх прав.

У зв`язку із вищевикладеним, доводи скаржниці про неврахування судом першої інстанції правового висновку Великої Палати Верховного Суду є безпідставними та спрямовані виключно на уникнення процесуальної відповідальності за недотримання встановлених законом строків.

Суд першої інстанції діяв у межах своїх повноважень, забезпечив належне повідомлення відповідачки та дотримався вимог як процессуального права, так і усталеної судової практики.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлагяє залишенню без задоволення, а ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 березня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура