справа № 489/311/25 провадження №2/489/1169/25
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У січні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 9880,00 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що між сторонами 28.02.2024 був укладений кредитний договір (оферти) № 28.02.2024-100000710, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 6000,00 грн., строком на 42 дні та зі сплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 2% за один день протягом періоду «Економ» та 2,5% за один день протягом періоду «Стандарт».

Кредитний договір (оферти) було продовжено шляхом укладення між сторонами додаткового договору 08.03.2024.

Відповідно до договору від 28.02.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 6000,00 строком на 42 дня , які ОСОБА_1 отримав 28.02.2024.

Однак через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 19.04.2024 утворилася заборгованість у розмірі 9880,грн., яка складається із 6000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3880,00 грн. про процентам, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Разом з тим, відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме 27.04.2024 проведена часткова оплата на суму 2000,00 грн., яку було враховано під час формування довідки про заборгованість.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути заборгованість з відповідача.

Відповідач у відзиві на позов від 28.02.2025 в задоволенні позовних вимог просить відмовити вказуючи, що з 10.03.2022 по теперішній час він перебуває на військовій службі на Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію». 31.08.2023 отримав посвідчення учасника бойових дій, серія НОМЕР_1 . Тому, відповідно до положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» йому не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом.

У відповіді на відзив від 26.03.2025 ТОВ «Споживчий центр» вказало, що кредитний договір № 28.02.2024-100000710 від 28.02.2024 було укладено сторонами у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Відтак сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину та договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами та відповідачем не спростовується.

З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену в пункті 74 його постанови від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19, представник позивача вказує, що відповідач не звертався до позивача із заявою про зменшення розміру заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 28.02.2024 ТОВ «Споживчий центр» надало пропозицією (оферта) на укладення електронного кредитного договору (оферти) у порядку. Передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». І не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні статті 634 ЦК України, ні публічним договором у розумінні статті 633 ЦК України. Крім загальних положень, пропозиція (оферта) містить умови щодо порядку укладення електронного кредитного договору, предмет договору, умови надання та повернення кредиту, обов`язки і права кредитодавця та позичальника, відповідальність, обставини непереборної сили, строк дії договору та інші умови договору.

28.02.2024 позичальником ОСОБА_1 було подано позивачу заявку кредитного договору №28.02.2024-100000710 (кредитної лінії), яка є частиною електронного кредитного договору в якій просив надати кредит в сумі 6000,00 грн. строком на 42 дні до 09.04.2024, які підлягають перерахуванню на належний позичальнику платіжний засіб: 4149-49ХХ-ХХХХ-1915. Надання кредиту просив здійснити зі сплатою процентної ставки «Економ» у розмірі 2% в день, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно; процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 2,5 % в день.

28.02.2024 відповідач підписав Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №28.02.2024-100000710 (кредитної лінії).

Пропозиція (оферта), заявка позичальника та відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) підписані позичальником електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору «Е698».

08.03.2024 ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «К695» підписав Пропозицію про укладення додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), в якій просив встановити строк надання кредиту - 52 днів з дати його надання, до 19.04.2024.

Фактичне зарахування кредитних коштів в сумі 6000,00 грн. на картковий рахунок позичальника в АТ «ПриватБанк» ( НОМЕР_2 *15) позивач підтвердив квитанцією від 28.02.2024, ID платеж:243110824.

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №28.02.2024-100000710 від 28.02.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 9880,00 грн., яка складається із 6000,00 грн. основний борг та 3880,00 грн. процентів, які нараховані за період з 28.02.2024 по 19.04.2024 та в яку було враховано погашення відповідачем 27.04.2024 частини боргу в сумі 2000,00 грн.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із відзиву на позов вбачається, що відповідач не оспорює укладення між сторонами кредитного договору та отримання згідно його умов грошових коштів в кредит, а тому ці обставини відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України додатковому доказуванню не потребують.

Разом з тим, не надаючи доказів погашення заборгованості, відповідач заперечує проти задоволення позову в цілому з посиланням на те, що на нього поширюються пільги передбачені статтею 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а тому йому не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

На підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач до відзиву додав військовий квиток серії НОМЕР_3 , згідно якого з 01.03.2022 ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «про загальну мобілізацію»; довідку військової частини НОМЕР_4 від 24.02.2025 № 704, згідно якої матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 ; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 07.10.2023 № 73 , згідно кого з матрос ОСОБА_1 прибув з військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_1 та з 07.10.2023 зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення; посвідченням учасника бойових дій від 31.08.2023 серії НОМЕР_6 .

Таким чином, у момент укладення та період виконання умов кредитного договору №28.02.2024-100000710 від 28.02.2024, а також станом на момент ухвалення цього рішення, ОСОБА_1 мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не може застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом згідно договору.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача проте, що підставою для зменшення розміру процентів має бути звернення відповідача з відповідною заявою до кредитора, оскільки такого обов`язку військовослужбовця положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» не передбачають. Крім того, при укладенні кредитного договору позивач не був позбавлений можливості з`ясувати у відповідача його статус, як військовослужбовця та запропонувати умови кредитування згідно з таким статусом.

Таким чином, так як у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, з нього на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість по тілу кредиту, що становить 4000,00 грн., так як, як підтвердив позивач в позові, 27.04.2024 в погашення боргу відповідач сплатив 2000,00 грн. У зв`язку із цим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19, постанові Верховного Суду у справі №600/1927/23 від 12.12.2023. Правильність вказаної позиції підтверджена ухвалою Великої палати Верховного Суду від 11.09.2024 в справі № 567/79/23, в якій зазначено, що із часу прийняття нею 09.10.2019 постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є відповідачем в справі.

Предметом судового розгляду є вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Відтак, визначені пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» пільги по сплаті судового збору не поширюються на ОСОБА_1 в даній справі, а тому на підставі частини першої статі 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 980,58 грн. (2422,40 х 40,48%).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 28.02.2024-100000710 від 28.02.2024 в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) та судовий збір в сумі 980,58 грн. (дев`ятсот вісімдесят гривень 58 коп.).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського,133-А;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 31.03.2025.

Суддя І.В.Коваленко