ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4349/13-ц Номер провадження 22-ц/814/529/25Головуючий у 1-й інстанції Волювач О.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.

суддів: Карпушина Г.Л., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Дороженка Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Оріхівської сільської ради, Лубенської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) площею 4, 33 га без визначення меж в натурі, розташованої на території Оріхівської сільської ради Лубенського району, яка належала померлій згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №803647, реєстраційний номер 644, виданого на підставі розпорядження голови Лубенської державної адміністрації №411 від 28.10.1996 року.

Вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері, яка на час смерті володіла земельною часткою (паєм) площею 4,33 га, державним нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на земельну частку з огляду на відсутність у неї як спадкоємця правовстановлюючих документів на об`єкт спадщини.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 і складається з земельної частки (паю) площею 4, 33 га без визначення меж в натурі, розташованої на території Оріхівської сільської ради Лубенського району, яка належала ОСОБА_4 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай). Серії РН №803647, реєстраційний номер 644, виданого на підставі розпорядження голови Лубенської державної адміністрації №411 від 28.10.1996 року

Рішення вступило в законну силу.

В травні 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та увалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Вказує, що вона разом з сестрою є спадкоємцями після смерті матері ОСОБА_4 , про те суд не з`ясував повне коло спадкоємців та визнав право власності на земельну ділянку лише за сестрою, порушивши її право на спадщину.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.07.2024 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.09.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05.07.2024 скасовано та передано справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.10.2024 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадженняза апеляційною скаргою.

В зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача ОСОБА_2 ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2025 року залучено до участі у розгляді справи в якості процесуального правонаступника доньку померлого позивача ОСОБА_5 , яка в своєму відзиві на апеляційну скаргу повідомила, що апелянт, як сестра її матері, була всі ці роки обізнана про існування судового рішення, і по взаємній домовленості отримувала від сестри грошові кошти за орендну плату за успадковану земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_2 та апелянта ОСОБА_1 .

На час смерті спадкоємець ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею були зареєстровані донька ОСОБА_2 , онука ОСОБА_5 та правнук ОСОБА_6 .

Згідно листа Управління Держземагенства України у Лубенському районі Полтавської області від 07.10.2013 року № 2213 ОСОБА_4 за життя отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), серії РН № 803647, реєстраційний номер 644, на підставі розпорядження голови РДА № 411 від 28.10.1996 року, площею 4, 33 умовних кадастрових гектарів, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП "Україна", про що свідчить її підпис у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 4,33 га, розташовану на території Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області.

Згідно постанови державного нотаріуса Першої лубенської державної нотаріальної контори від 15.10.2013 про відмову у вчиненні нотаріальної дії спадкоємцю ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на земельну частку (пай) в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на об`єкти спадщини у вигляді земельної ділянки (паю).

Зважаючи на доведеність набуття права власності на земельну частку (пай) спадкодавцем ОСОБА_4 та неможливість оформити ОСОБА_2 , як донькою померлої, свого права на спадщину, яку вона прийняла з підстав спільного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та врахувавши неможливість оформлення нею в позасудовому порядку у нотаріуса спадкових прав, суд першої інстанції задовольнив заявлені вимоги та визнав за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) площею 4,33 га.

Зазначене судове рішення набуло законної сили в грудні 2013 року і впродовж 11 років ніким з учасників спірних правовідносин не оскаржувалось.

Подаючи в травні 2024 року апеляційну скаргу на вищевказане судове рішення, інший спадкоємець ОСОБА_1 посилалась на те, що вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд при вирішенні спору не з`ясував коло всіх спадкоємців та безпідставно задовольнив вимоги лише одного з них, порушуючи при цьому її права, як спадкоємця першої черги, на отримання частини спадщини після смерті їх матері ОСОБА_4 .

Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частина 1 статті 1268 ЦК України встановлює, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно пункту г) ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи підстави незгоди з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 вказувала що після смерті їх матері ОСОБА_4 , вона своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу №762 від 29.11.2010 в Гадяцькій державній нотаріальні конторі.

В подальшому між нею та сестрою ОСОБА_2 з приводу спадщини виник конфлікт, на ґрунті якого вони перестали спілкуватися.

Після звернення до землевпорядників в 2024 році для оформлення технічної документації їй стало відомо, що технічна документація вже виготовлена, ділянці присвоєно кадастровий номер, а власником на підставі рішення суду є ОСОБА_2 .

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, правонаступник померлого позивача ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_5 вказувала, що після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , її мати запропонувала сестрам оформити спадщину порівну, на що третя сестра - ОСОБА_7 написала заяву про відмову належної їй долі на користь ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 рекомендувала ОСОБА_2 оформити спадщину на себе, оскільки в разі набуття права власності вона як працівник соціальної сфери ( педагог) може втрати субсидію. Після набуття права власності на земельну частку ОСОБА_2 та передачі її в оренду, отримана орендна плата ділилася між сестрами порівну, що не викликало заперечень з їх сторін і такий порядок речей всіх задовольняв.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Повноваження судів вищих інстанцій на перегляд справи повинні використовуватися лише з метою виправлення судових помилок, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд вищими судами не повинне розглядатися як завуальована апеляція, а лише сама можливість того, що можуть існувати дві точки зору щодо предмету спору не є підставою для перегляду рішення.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Подібна судова практика застосовується Верховним Судом України, який неодноразово наголошував, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень, а принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися. Велика Палата Верховного Суду робить акцент, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, має характеризуватися якістю, щоб виключити ризик .

В даному випадку, матеріалами справи доводиться, що за заявою ОСОБА_1 як спадкоємця першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , Гадяцькою державною нотаріальною конторою 29.11.2010 було відкрито спадкову справу.

В межах даної спадкової справи від спадкоємця першої черги ОСОБА_7 надійшла заява про відмову від спадщини на користь дочки померлої - її рідної сестри ОСОБА_2 .

Внаслідок відмови спадкоємця першої черги ОСОБА_7 від своєї частки у спадщині після смерті матері на користь спадкоємця ОСОБА_2 , її частка в спадковому майні складала 2/3 , тоді як частка спадкоємця ОСОБА_1 складала 1/3 частину.

З витребуваних апеляційною інстанцією матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 своєчасно подавши заяву про прийняття спадщини в 2010 році, після цього не здійснювала будь-яких дій по оформленню своїх спадкових прав, і лише після смерті своєї сестри ОСОБА_2 , яка оформила свої права в судовому порядку, подала в липні 2024 року апеляційну скаргу на судове рішення, яке набрало законної сили і впродовж 11 років виконувалось відповідними органами.

Враховуючи необхідність дотримання принципу стабільності правового регулювання і виконуваності судових рішень, що входить до принципу юридичної визначеності, як одного із суттєвих елементів принципу верховенства права, колегія суддів не вбачає достатніх правих підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , як іншого спадкодавця, який вирішив у такий спосіб здійснити захист своїх спадкових прав, подавши через 11 років з моменту вступу судового рішення в законну силу, апеляційну скаргу.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 грудня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний тест постанови складено 31 березня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин Л.І. Пилипчук