КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 квітня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 371/1208/22

Головуючий у першій інстанції - Капшук Л.О.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7567/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку особистою приватною власністю задоволено. Визнано житловий будинок під номером АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 .. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992 гривні 40 копійок сплаченого судового збору (а.с. 64-70).

Не погодившись з рішенням суду, 27 січня 2025 року ОСОБА_1 направив до суду апеляційну скаргу (а.с. 80-103).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року витребувано матеріали цивільної справи (а.с. 105).

10 лютого 2025 року зазначена справа отримана Київським апеляційним судом та 11 лютого 2025 року передана судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали (а.с. 110).

Підставою залишення апеляційної скарги без руху був пропуск строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим було запропоновано апелянту подати заяву, в якій вказати інші поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

17 лютого 2025 року Київським апеляційним судом було направлено копію вказаної ухвали без руху для усунення недоліків на поштову адресу апелянта ОСОБА_1 , зазначену в апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 (а.с. 111).

21 березня 2025 року до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового підтвердження разом з конвертом з відміткою працівників пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 112-113).

24 березня 2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, в якому останній на обґрунтування поважності пропуску причин зазначив, що на розгляді справи присутнім не був, рішення суду не отримував, дізнався про нього при ознайомленні зі справою. В Миронівському суді Київської області спочатку видали рішення суду, а через деякий час надали дозвіл для ознайомлення зі справою. Вказував, що працює далекобійником, а тому тривалий час буває за кордоном, що підтверджується довідкою № 03/25-17/01 від 17 березня 2025 року (а.с. 115-117).

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів заявника щодо наявності поважних причин пропуску встановленого законом строку для звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення було отримано апелянтом 03 грудня 2024 року, що підтверджується розпискою про вручення поштової кореспонденції в приміщені канцелярії Миронівського районного суду Київської області (а.с. 76).

При цьому, апеляційну скаргу було направлено 27 січня 2025 року, тобто з пропуском строку тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення суду.

Апелянт ОСОБА_1 посилався на те, що працює далекобійником і тривалий час перебуває за кордоном, а відтак, не мав можливості подати апеляційну скаргу.

Згідно із довідкою №03/25-17/01 від 17 березня 2025 року ТОВ «Автотранс-Логіст», ОСОБА_1 працює у ТОВ «Автотранс-Логіст» на посаді водія автотранспортного засобу відділу збуту з 06.03.2023 року. Закордонні відрядження ОСОБА_1 в січні 2024 року: 01.01.2024-09.01.2024 в Болгарію (через Румунію); 10.01.2024-22.01.2024 в Болгарію (через Румунію); 22.01.2024-30.01.2024 в Болгарію (через Румунію). Закордонні відрядження ОСОБА_1 в лютому 2025 року: 10.02.2025-17.02.2025 в Польщу; 18.02.2025-27.02.2025 в Болгарію (а.с. 117).

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Однак, наведені позивачем причини не є об`єктивно непереборними і пов`язаними з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій, оскільки факт перебування ОСОБА_1 у відрядженні в зазначені ним дати, не свідчить про відсутність у апелянта реальної можливості як особисто, або через представника, подати апеляційну скаргу у межах встановленого законом 30-денного строку з моменту отримання копії оскаржуваного рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доказів неможливості подати апеляційну скаргу в період з 03.12.2024 (дата отримання копію повного тексту оскаржуваного рішення) по 31.12.2024 до суду не надано.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи наявні повідомлення про розгляд справи районним судом відповідача ОСОБА_1 за його зареєстрованим місцем проживання, які повернулись із відмітками працівників пошти адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 54-55, 58-63).

З огляду на положення ст. 131 ЦПК України ОСОБА_1 є таким, що повідомлений про розгляд справи районним судом, а відтак доводи апелянта ОСОБА_1 , що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, спростовується наявними у справі доказами.

Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходженняапеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 3 ст. 358 ЦПК України).

Зважаючи на те, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані апеляційним судом неповажними, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Підстави пропуску строку оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги. Виключно наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2019 року у справі № 0818/4970/2012.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Апелянтом не наведені обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість позивача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк або аргументи, які б свідчили про дотримання ним такого строку.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Керуючись ст.ст. 354, ч. 4 ст. 357, ст. 358, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року.

Копію ухвали надіслати учасникам справи, а скаржнику надіслати копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова