Справа № 740/5654/24
Провадження № 2/740/164/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 березня 2025 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пулинець Ю.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Ващенко М.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмацької державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_2 ,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Ніжинської державної нотаріальної контори-правонаступник Бахмацька района державна контора про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво на спадщину за «…законом-за заповітом-непроти згоден…». Позовна заява обгрунтована тим, що «…ми обурені шахрайськими діями державного нотаріуса м.Ніжина. Без всяких пояснень та їх наслідків заставила мене підписати одказну! Ми незнали про таке, а наслідки жахливі, ми всі ці роки страждаєм. Залишила мене без частки порушені ст 1241 ст 1261, а могла б по людськи поступити, дати можливість по Закону і по заповіту-поіздівалась. Нашою спадщиною хтось корстується а ми не можем переоформити і нічого неотримуєм…».

22 жовтня 2024 року після винесення ухвали про залишення позовної заяви без руху та з метою недопущення обмеження доступу до правосуддя по справі відкрито провадження із її розглядом за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням, також судом витребувано копію спадкової справи після ОСОБА_3 , на спірні правовідносини по якій вказує позивач ОСОБА_4 у своїх неодноразових заявах до суду.

У заяві (позовна заява (уточнююча)) від 09 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 оскаржує дії Ніжинської державної нотаріальної контори-правонаступник Бахмацька районна державна контора і просить скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії із зобов`язанням державного нотаріуса видати свідоцтво на спадщину в порядку спадкування після батька позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обгрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , який за життя залишив заповіт від 23 березня 1995 року, посвідчений секретарем Оленівської сільської ради Борзнянського району на ім`я ОСОБА_2 на все належне йому майно, у тому числі і частину жилого будинку в с.Оленівка Борзнянського району. 20 липня 2010 року позивач разом з своїм сином ОСОБА_2 з`явилися до Ніжинської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, повідомили про жахливу ситуацію сина з кредитом, а державний нотаріус обдурила їх, в результаті чого позивач написала заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині, а ОСОБА_2 написав заяву про прийняття спадщини, наслідки нотаріусом не були роз`яснені. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 має непогашений кредит у результаті шахрайських дій померлої ОСОБА_6 , позивач звернулась до Бахмацької районної державної контори про видачу свідоцтва на спадщину. Постановою державного нотаріуса ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності підстав для закликання до спадкоємства, що є незаконним. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року під час підготовчого провадження до участі у справі залучено за ініціативою суду ОСОБА_2 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з заявою від 14 січня 2025 року третя особа ОСОБА_2 просить розгляд справи провести за відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вказує, що не претендує на спадщину ОСОБА_5 ..

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року за результатами підготовчого провадження, під час якого відзив чи заперечення не подані, розгляд справи призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов за обставин згідно з позовною заявою, пояснивши, що у 2024 році звернулась до Бахмацької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після якого залишилось спадкове майно-будинок у с.Оленівка, пай, яким безпідставно користуються фермери; перед цим вона та її син ОСОБА_2 звертались до Ніжинської державної нотаріальної контори і нотаріус змусила її написати заяву про відмову від спадщини; спадщину після батька ніхто не оформив, банк забирає майно ОСОБА_2 ; її батько залишив заповіт на користь ОСОБА_2 , який вступив у спадщину, але її не оформив через борг за позовом банку по справі ОСОБА_6 , рішення в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось; у 2024 році вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини на неї, а не на ОСОБА_2 ; нотаріус у липні 2010 року не пояснила, вона є неграмотною, нотаріус її обдурила; постанова про відмову винесена нотаріусом у 2024 році, повідомлення від банку про борг ОСОБА_2 було у грудні 2010 року; просить оформити спадщину на неї-будинок і пай, щоб «…держава не забрала…». Дана позиція підтримана у судовому засіданні представником позивача адвокатом Ващенко М.О., яка просила скасувати постанову нотаріуса Бахмацької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 травня 2024 року.

Представник відповідача Бахмацької державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні, під час судового розгляду суду подані копії матеріалів спадкової справи після ОСОБА_5 ..

Інші заяви, клопотання сторін та третьої особи станом на час розгляду справи відсутні.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.

Позивачем по справі є ОСОБА_1 , 1947 року народження, батьком якої є ОСОБА_5 , 1923 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ніжині Чернігівської області.

Відповідно до копій матеріалів спадкової справи після ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої суду Бахмацькою державною нотаріальною конторою, наявні:

заява ОСОБА_2 від 20 липня 2010 року до Ніжинської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини ОСОБА_3 за заповітом від 23 березня 1995 року;

заява ОСОБА_9 від 20 липня 2010 року до Ніжинської міської державної нотаріальної контори про відмову від обов"язкової частки у спадщині свого батька ОСОБА_3 , також зазначено, що остання на день смерті спадкодавця була непрацездатною за віком і має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст.1241 ЦК України;

довідка виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 30 серпня 2021 року про склад сім`ї ОСОБА_5 на час його смерті-останній зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1 , з ним проживала і була зареєстрованою дочка ОСОБА_4 ;

заповіт ОСОБА_3 від 23 березня 1995 року на користь ОСОБА_2 ;

повідомлення Ніжинської міської державної нотаріальної контори від 28 січня 2021 року, 09 вересня 2021 року на адресу ОСОБА_4 про прийняття спадщини ОСОБА_5 за заповітом ОСОБА_2 , наявності зареєстрованої заяви про відмову від прийняття спадщини від 20 липня 2010 року за №797 від імені ОСОБА_4 , свідоцтва про право на спадщину не видавались;

клопотання ОСОБА_4 від 20 квітня 2024 року про надання письмової відмови у прийнятті спадщини дочки по закону, вказує про положення ст.1241 ЦК України щодо обов`язкової частки у спадщині;

постанова Бахмацької державної нотаріальної контори від 03 травня 2024 року про відмову ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 через відсутність підстав для закликання до спадкоємства, оскільки «… ОСОБА_4 відмовилась за заявою від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України і особисто була подана до відповідної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, тому за таких обставин вважати її спадкоємцем за законом не має законних підстав…».

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, тобто сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них, в іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони, тобто доказування є юридичним обов`язком сторін, зокрема і відповідача. Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19).

Із врахуванням змісту позовних вимог та безпосередніх пояснень у судовому засіданні позивача ОСОБА_1 за участі представника адвоката Ващенко М.О. судом встановлено, що позивачем оспорюється постанова Бахмацької державної нотаріальної контори від 03 травня 2024 року про відмову ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 із зобов`язанням оформлення спадщини свого батька саме на позивача. Позовні вимоги обгрунтовуються з посиланням на нероз`яснення нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори наслідків при прийнятті 20 липня 2010 року її заяви про відмову від обов"язкової частки у спадщині свого батька ОСОБА_3 , обману в цьому, її юридичну необізнаність, також остання просить оформити спадщину свого батька на неї, оскільки її син ОСОБА_2 вступив у спадщину за заповітом, але її не оформив через борг за позовом банку по справі Лисенко.

Відповідно до ст.ст.55, 24 Конституції України кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства як спір про право.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року в справі №227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) зазначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб- учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Вказана справа за позовом ОСОБА_1 щодо оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії розглядається судом в порядку цивільного судочинства, як спір про право.

При розгляді справи судом враховується, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість-це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14-ц (провадження №61-15813сво18), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі №466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №463/13099/21 (провадження №61-11609сво23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі №567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України).

Для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі №303/2983/19 (провадження № 61-4745св21), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року в справі №369/7921/21 (провадження №61-5293 сво 23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі №712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч.ч.1, 2, 3 ст.202 ЦК України).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на, зокрема, суто односторонні-не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини.

Суд нагадує, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Якщо особа, яка має суб`єктивне право, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від відповідного права, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року в справі №126/2200/20 (провадження №61-10017св22)).

За поданими суду доказами позивач ОСОБА_1 20 липня 2010 року до Ніжинської міської державної нотаріальної контори подала заяву про відмову від обов"язкової частки у спадщині свого батька ОСОБА_3 , також 20 липня 2010 року третя особа ОСОБА_2 подав нотаріусу заяву про прийняття за заповітом спадщини після ОСОБА_5 ..

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч.ч.1, 2 ст.1268 ЦК України).

Також позивачем ОСОБА_1 упродовж 2021-2024 років ініційовані неодноразові звернення до Ніжинської міської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини свого батька саме на себе в порядку спадкування за законом, що і стало підставою для винесення нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори оскаржуваної постанови від 03 травня 2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Також позивачем безпосередньо у судовому засіданні вказано про мету вчинення нею вказаних дій-наявність боргу ОСОБА_2 перед банком, про що стало їй відомо у грудні 2010 року, тобто після її відмови від спадщини 20 липня 2010 року, що свідчать про суперечливу поведінку позивача, яка в нотаріальному порядку відмовилась від обов"язкової частки у спадщині свого батька, а після зміни певних обставин-наявності боргових зобов`язань свого сина, який в нотаріальному порядку прийняв спадщину за заповітом,-змінила свою позицію з метою недопущення певних звернень на майно свого сина, як боржника, що в свою чергу не відповідає її поведінці і заяві нотаріусу 20 липня 2010 року.

Також по матеріалах спадкової справи після ОСОБА_5 відповідні свідоцтва про право на спадщину не видавались, при цьому незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження нею.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст.225, 229-231 і 233 цього Кодексу (ч.5 ст.1274 ЦК України).

Також позивач після 20 липня 2010 року не оскаржувала свою відмову від спадщини і звернулась до суду лише у вересні 2024 року.

Також суду позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що її відмова від прийняття спадщини 20 липня 2010 року не була безумовною і беззастережною, і таке рішення не відповідало її внутрішній волі, так само не надано доказів щодо введення її в оману нотаріусом чи іншим чином порушення її прав.

З даних підстав суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, у зв"язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Бахмацької державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії,-відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 01 квітня 2025 року.