ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м.Суми

Справа №583/6424/23

Номер провадження 22-ц/816/464/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності:

позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник адвоката Абрамовича Олексія Володимировича,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та його представника адвоката Савочки Андрія Миколайовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2024 року у складі судді Соколової Н.О., ухваленого в м. Охтирка Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 вересня 2010 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2023 року. У період шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час перебування у шлюбі ними придбано: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 15 червня 2019 року, титульним власником якої вказано ОСОБА_2 ; нежитлове приміщення (магазин) на цокольному поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2013 року, титульним власником якого вказано ОСОБА_2 ; 21 липня 2020 року автомобіль ТОYОТА RАV4, 2010 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1987 см3, який 10 жовтня 2023 року був перереєстрований на іншого власника без її згоди.

Посилаючись на вищевказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила суд встановити факт спільного проживання як чоловіка та дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у період з січня 2007 року по 04 вересня 2010 року;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру, житловою площею 12,2 кв.м, загальною площею 32,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102, номер відомостей про речове право 32019568; провести поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлове приміщення (магазин) на цокольному поверсі будівлі «А-2», загальною площею 51,8 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02, номер відомостей про речове право 2419398; провести поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини нежитлового приміщення (магазина), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль ТОYОТА RАV4, 2010 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1987 см3, який відчужений ОСОБА_2 10 жовтня 2023 року, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості вказаного легкового автомобіля в якості грошової компенсації, що становить 259 415,00 грн.

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 04 вересня 2010 року по 18 грудня 2023 року він перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що починаючи з 2010 року він працював в управлінні транспорту ПАТ «Укрнафта» на посаді інженера з безпеки руху.

ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів наявності самостійного заробітку, однак ним не заперечується той факт, що станом на 2010-2012 роки позивачка не мала самостійного заробітку з поважних причин, пов`язаних з перебування у відпустці в зв`язку з вагітністю, народженням дитини та доглядом за дитиною до 3-х років.

Зазначав, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 до спільного майна подружжя не відносяться, так як не були придбані сторонами за спільні сімейні кошти. Оскільки спірне нежитлове приміщення було придбано за кошти, отримані ОСОБА_2 від продажу 01 вересня 2010 року об`єкту незавершеного будівництва (нежитлового приміщення), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який він будував особисто з 2007 року по 2010 рік до ступеню готовності 40%. Також за ці кошти був придбаний 20 серпня 2013 року автомобіль ТОYОТА RАV4, 2002 року випуску.

Станом на вересень 2013 року сторони перебували у шлюбі 3 роки і обсяги їх спільного доходу не давали можливості нажити такого обсягу спільних коштів, які б дали змогу придбати такі два види дороговартісного майна.

Спірна однокімнатна квартира була придбана за кошти, отримані від продажу будинку, який ОСОБА_2 успадкував після смерті своєї матері, оскільки сторони не мали коштів спільного сімейного бюджету на придбання нового (додаткового) житла.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд відмовити в задоволені позовних вимог за первісним позовом в частині визнання за ОСОБА_1 права на 1/2 частину нерухомого майна у вигляді квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлового приміщення на цокольному поверсі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлове приміщення на цокольному поверсі будівлі «А-2», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру, житловою площею 12,2 кв.м, загальною площею 32,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102, номер відомостей про речове право 32019568; проведено поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлове приміщення (магазин) на цокольному поверсі будівлі «А-2», загальною площею 51,8 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02, номер відомостей про речове право 2419398; проведено поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини нежитлового приміщення (магазина), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль ТОYОТА RАV4, 2010 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1987 см3, який відчужений ОСОБА_2 10.10.2023.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля в якості грошової компенсації, що становить 259415,00 грн.

В задоволені інших вимог за первісним позовом відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати 9547,90 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині поділу однокімнатної квартири, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя однокімнатної квартири АДРЕСА_3 та її поділ шляхом визнання за сторонами права власності по частині квартири скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Зустрічний позов задовольнити частково та визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що 10 квітня 2019 року ним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом було набуто житловий будинок та земельну ділянку, а 11 червня 2019 року успадковане ним майно було продано. 15 червня 2019 року за отримані кошти від продажу спадкового майна ним було придбано спірну однокімнатну квартиру.

Наголошує на тому, що факт придбання спірної квартири за його особисті кошти підтверджується показами свідків, хронологією подій (продаж спадщини - 11 червня 2019 року, придбання квартири 15 червня 2019 року), вартість продажу квартири 219 954 грн, вартість придбання квартири 100 140 грн (повне покриття).

Вважає, що спірна квартира набута ним у власність у результаті відповідних правочинів та продажу належної йому особисто нерухомості, за рахунок належних йому особистих коштів, а не спільними зусиллями та спільною працею сторін.

Рішення суду в частині поділу нежитлового приміщення та стягнення грошової компенсації за автомобіль сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Звертає увагу суду на те, що між сторонами не встановлено ні договором, ні законом того, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Стверджує, що вказана квартира придбана у період шлюбу, за спільні кошти і використовувалася вона виключно в інтересах сім`ї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та її представника, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду повністю не відповідає.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 04 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2023 року (а.с. 6, 9, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 (а.с. , т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1607, ОСОБА_2 продав за 194 954,00 грн житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який належав ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Каменєвим В.І. за №633 (а.с. 72-73, т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1608, ОСОБА_2 продав за 25 000,00 грн земельну ділянку площею 0,0560 га з кадастровим номером :05:012:0052, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Каменєвим В.І. за №634 (а.с. 69-71, т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №670, ОСОБА_2 придбав за 100 140,00 грн однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 32,6 кв.м, житлова площа - 12,2 кв.м (а.с. 10, т. 1).

15 червня 2019 року право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 32019568, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102 (а.с. 11-12, т. 1).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 05 грудня 2023 року, складеного оцінювачем ОСОБА_6 , ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 на дату оцінки склала 563 900,00 грн (а.с. 27-28, т. 1).

Згідно зі звітом про оцінку майна від 17 січня 2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 становить 235 300,00 грн (а.с. 50, т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук В.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1747, ОСОБА_2 придбав за 41 500,00 грн нежитлове приміщення на цокольному поверсі будівлі «А-2», загальною площею 51,8 кв.м, що становить 9/100 частини будівлі, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 62-63, т. 1).

09 вересня 2013 року право власності на вищезазначене нежитлове приміщення було зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 2419398, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02 (а.с. 13, 64-65, т. 1).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 06 грудня 2023 року, складеного оцінювачем ОСОБА_6 , ринкова вартість нежитлового приміщення площею 51,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 становить 826 850,00 грн без врахування ПДВ (а.с. 29-30, т. 1).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 17 січня 2024 року, складеного суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість нежитлового приміщення в цокольному поверсі, загальною площею 51,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 становить 226 200,00 грн (а.с. 56, т. 1).

Згідно з інформацією територіального сервісного центру №5943 від 17 листопада 2023 року №31/185943-А-30аз, від 30 листопада 2023 року №31/185943-А-33аз, від 15 грудня 2023 року №31/18/5943-А-35, за ОСОБА_2 за період з 04 вересня 2010 року зареєстровані: 20 серпня 2013 року - автомобіль TOYOTA RAV4, 2002 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна 2000 см3, 15 травня 2015 року цей транспортний засіб знятий з обліку для реалізації; 23 травня 2015 року - автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2004 р.в., вид палива - бензин або газ, об`єм двигуна - 2972 см3, 22 жовтня 2015 року цей транспортний засіб перереєстровано на іншого власника за довідкою-рахунком; 29 жовтня 2015 року автомобіль TOYOTA COROLLA, 2008 р.в., вид палива - бензин або газ, об`єм двигуна - 1598 см3, 28 січня 2016 року цей транспортний засіб знятий з обліку для реалізації; 04 лютого 2016 року автомобіль TOYOTA RAV4, 2005 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна - 1998 см3, 04 березня 2017 року цей транспортний засіб знятий з обліку для реалізації; 11 березня 2017 року - автомобіль MAZDA СХ-7, 2007 р.в., вид палива бензин, об`єм двигуна 2261 см3, 25 жовтня 2017 року цей транспортний засіб знятий з обліку для реалізації; 28 листопада 2017 року автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2004 р.в., вид палива - бензин або газ, об`єм двигуна - 2694 см3, 30 листопада 2021 року цей транспортний засіб перереєстровано на іншого власника по ДКП ТСЦ; 14 вересня 2018 року - автомобіль DAF TE 75 WS, 1990 р.в., вид палива - дизельне паливо, об`єм двигуна - 10850 см3, 20 червня 2020 року транспортний засіб перереєстровано на іншого власника по ДКП СГ; 21 липня 2020 року автомобіль TOYOTA RAV4, 2010 р.в., вид палива - бензин, об`єм двигуна 1987 см3, 10 жовтня 2023 року цей транспортний засіб перереєстровано на іншого власника за договором купівлі продажу ТСЦ, на момент перереєстрації вказані показники одометра (пробіг) 210000 км (а.с. 21, 23, 26, т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10 жовтня 2023 року №5943/2023/4095892 ОСОБА_2 продав ОСОБА_8 автомобіль TOYOTA RAV4, 2010 р.в., сірого кольору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 49 000 грн (а.с. 120, т. 1).

Згідно з довідкою суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «БРАВО-ГРУПП» від 22 грудня 2023 року №22.12/23-001 орієнтована середня ринкова вартість транспортного засобу TOYOTA RAV4, 2010 р.в., об`єм двигуна 1987 см3 складає 518 830,00 грн (а.с. 32-33, т.1).

Згідно з довідкою управління транспорту ПАТ «Укрнафта» від 16 січня 2024 року №01/01/09/10/10-02/1/6, ОСОБА_2 працює на посаді інженера з безпеки руху, за 2011 2023 роки отримав суму сукупного доходу, з якого утримується податок, 2 317 019,56 грн (а.с. 83, т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (незавершеного будівництвом) від 01 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2383, ОСОБА_2 продав за 190 040,00 грн нежитлову будівлю (незавершена будівництвом 40% готовності), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 76-80, т. 1).

З 04 січня 2005 року ОСОБА_1 працювала в ТОВ ВКФ «ОПТТОРГ», Управлінні соціального захисту населення Охтирської міської ради, перебувала на обліку в Охтирському міському центрі зайнятості, за 2005 - 2023 роки отримала сукупний дохід, з якого утримується податок, в розмірі 1 480 539,93 грн (а.с. 111-117, т. 1).

З відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2006-2023 роки вбачається, що ОСОБА_1 отримувала виплати, з яких податок не утримується, сукупний розмір яких складає 44 623,60 грн (а.с. 138-155, т. 1).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_1 є її кумою та двоюрідною сестрою. Сторони проживали разом ще до шлюбу, десь з 2006-2007 року. Вони тоді проживали у квартирі ОСОБА_10 , робили там ремонт. У період перебування у шлюбі вони придбали квартиру у тому ж будинку, у сусідньому під`їзді.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є тіткою ОСОБА_1 . З 2005 року сторони проживали у цивільному шлюбі у квартирі ОСОБА_2 . ОСОБА_1 ще вчилася, а його батьки допомагали.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_1 є її дочкою. Її дочка дуже рано почала зустрічатися з ОСОБА_2 , ОСОБА_10 оплатив останній курс навчання ОСОБА_1 . Батьки ОСОБА_2 купили йому квартиру і там вони разом з ОСОБА_1 робили ремонт і потім проживали.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_2 є його племінником. Йому відомо те, що однокімнатна квартира куплена за кошти ОСОБА_2 від продажу спадкового майна. Нежитлове приміщення (магазин) будував ОСОБА_2 , у 2010 році свідок викупив вказане приміщення за 190 тисяч гривень, добудував, а через 3 роки продав частину приміщення ОСОБА_2 .

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_2 є братом його дружини. Йому відомо про те, що ОСОБА_2 отримав спадщину після смерті матері, його дружина відмовилась від спадщини, ніяких грошей від продажу будинку не отримувала.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що однокімнатна квартири АДРЕСА_3 , нежитлове приміщення (магазину) за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль набуте сторонами у період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними по частині кожному. Також суд вважав, оскільки ОСОБА_2 розпорядився спірним транспортним засобом на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1 , то вона має право на грошову компенсацію половини вартості автомобіля в сумі 259 415,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності, а матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти, оскільки у договорі купівлі-продажу спірної квартири відсутні відомості про те, що майно придбано за особисті кошти чоловіка.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції , з огляду на таке.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом і з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлю недомовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та не спростовується відповідачем, що спірна однокімнатна квартира, нежитлове приміщення та автомобіль, право власності на які зареєстровані одноособово за ОСОБА_2 , були придбані під час перебування сторін у шлюбі та належить їм на праві спільної сумісної власності.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що спірна однокімнатна квартира була придбана за кошти ОСОБА_2 , отримані від продажу належного йому на праві власності у порядку спадкування спадкового майна.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3 була придбана за спільні кошти подружжя, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15 червня 2019 року, укладеним між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 , який вчиняв правочин за згодою дружини. Таким чином, сторони між собою узгодили, що грошові кошти, які витрачаються на придбання спірної квартири, є спільною сумісною власністю, а придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набута за час шлюбу.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не було спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, а тому таке майно підлягає поділу між сторонами по частині кожному.

Відповідно до вимог частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо вимог позивача про визнання спірного майна об`єктами права спільної сумісної власності, апеляційний суд виходить з наступного.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц дійшла наступного висновку: при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та легкового автомобіля ТОYОТА RАV4 об`єктами права спільної сумісної власності та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, виклавши абз. 2-5 резолютивної частини судового рішення в іншій редакції. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 понесені нею витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

ОСОБА_1 , на підтвердження розміру понесених нею судових витрат, було надано суду договір про надання правової допомоги від 13 листопада 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Абрамовичем О.В. та додаткову угоду від 04 березня 2025 року до договору №80 про надання правничої допомоги від 13 листопада 2023 року.

За умовами договору адвокат зобов`язався надати клієнту правову допомогу щодо представлення інтересів клієнт в Сумському апеляційному суді при розгляді справи №583/6424/23, а саме: підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень на відзив, а також підготовка та складання інших процесуальних документів (за потреби), участь у судових засіданнях. Орієнтовний розмір гонорару адвоката становить 10 000 грн із розрахунку 100% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 1 годину адвоката, а також 2 000 грн за участь адвоката в судовому засіданні (а.с. 19-20, т. 2).

Згідно з актом приймання-передачі робіт виконаних робіт (наданих послуг) від 06 березня 2025 року адвокатом надано клієнту правову допомогу, а саме підготовка відзиву на апеляційну скаргу, сума гонорару 9 084 грн 00 коп. (а.с. 22, т. 2).

Згідно з квитанцією № 80 від 06 березня 2025 року прийнято від ОСОБА_1 5000 грн (а.с. 21, т. 2).

Враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на складання відзиву на апеляційну скаргу, участь адвоката у судовому засіданні суду та зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2500 грн, понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

РішенняОхтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2024 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо визнання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та легкового автомобіля ТОYОТА RАV4 об`єктами права спільної сумісної власності та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Абзаци другий, третій, четвертий та п`ятий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«В порядку поділу спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

-визнати за ОСОБА_1 право власності на частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на частину нежитлового приміщення (магазина), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на частину нежитлового приміщення (магазина), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля в якості грошової компенсації, що становить 259 415,00 грн».

В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2500 гривень 00 копійок, понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 1 квітня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов