УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року

м. Київ

справа № 334/404/24

провадження № 61-1359ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. 0. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року у складі судді Погрібної О. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року у складі суддів: Подліянової Г. С., Кочеткової І. В., Онищенка Е. А., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входять однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та приватний будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Про смерть батька та відкриття спадщини позивачу стало відомо не одразу, а через певний час, оскільки, починаючи з 25 лютого 2022 року позивач проходить службу у Збройних силах України та виконує бойові завдання, не має постійного мобільного зв`язку. Так, з 25 лютого 2022 року ОСОБА_4 було призвано до Збройних сил України по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 на посаду стрілець 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , та в подальшому переведений на посаду стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , де і до дати подання позову він проходить службу. Позивач з 25 лютого 2022 року та на дату подання цього позову знаходиться у зоні активних бойових дій та захищає Україну від російської агресії, тому з урахуванням обставин несення військової служби не мав змоги вільно залишити військову частину для оформлення спадщини.

Зазначає, що перебування на військовій службі у зв`язку з мобілізацією починаючи з 25 лютого 2022 року по теперішній час під час дії воєнного стану є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка викликана об`єктивними істотними труднощами для нього на вчинення цих дій, що є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі вищевикладеного, позивач просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті його батька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа № 48/2023), на три місяці, який відраховувати пісня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжявід 12 листопада 2024 року, яке залишене без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком у три місяці з дати набрання даним рішенням законної сили.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_4 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 25 лютого 2022 року по теперішній час, залучається до районів проведення бойових дій у Запорізькій та Донецькій областях в умовах воєнного стану. Верховний Суд у постанові від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнається, зокрема, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України. Відтак, факт тривалого перебування спадкоємця ОСОБА_4 на військовій службі по мобілізації у зв`язку із впровадженням на території України воєнного стану внаслідок збройної агресією Російської Федерації, а саме протягом всього періоду з часу відкриття спадщини по даний час, на переконання суду, у розумінні закону є поважною причиною пропуску спадкоємцем строку прийняття спадщини. Посилання сторони відповідачів на те, що у разі обізнаності належним чином позивача про смерть його батька, він мав право звернутись до нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку, судом не прийняте до уваги, оскільки згідно з вимогами частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Суд критично оцінив доводи сторони відповідача в частині, що стосуються переконання сторони реалізувати спадкові права з покликанням на перебування позивача за час несення військової служби у відпустках, оскільки матеріали справи не містять жодних конкретних даних щодо перебування позивача у таких відпустках та їх тривалості.

У січні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через систему «Електронний суд звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_3 , в якій просили скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року та відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61 -8014 св21), від 21 червня 2023 року в справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року в справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 березня 2024 року в справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24), від 23 січня 2025 року справа № 170/183/24 (провадження № 61-16595св24);

позивачем та його представником вимог процесуального права щодо доказування не виконано, до суду не подано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог;

суд не врахував правові висновки, що викладені у постановах Верховного суду, на які сам же й посилався, задовольняючи позов: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 стосовно того, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) і також не звернув уваги на те, що всі перераховані постанови Верховного суду прийняті до введення в України воєнного стану, тобто, до 22 лютого 2022 року, тобто, обставини по цих справах не є тотожними;

позивач, навіть перебуваючи на військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 , яка знаходиться у АДРЕСА_2 і лише періодично виїздив на бойові завдання до Харківської та Донецької областей, об`єктивно мав можливість подати заяву про прийняття спадщини (особисто або за допомогою засобів поштового зв`язку) до будь-якого нотаріуса України на території, де не велися активні бойові, проте в період з 12 липня 2023 року (дата отримання повідомлення нотаріуса про відкриття спадщини)і до 27 грудня 2023 року (день подання заяви нотаріусу особисто) не вчиняв дій щодо прийняття спадщини, тоді як строк на її прийняття сплив 30 вересня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року залишено без руху.

Зазначені в ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунули.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

до складу спадщини входить: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

батьками позивача ОСОБА_4 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також є дітьми померлого ОСОБА_6 ;

15 квітня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8 ) звернулися до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О. С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька ОСОБА_6 , в якій вказав, що крім нього ще є спадкоємці: донька спадкодавця ОСОБА_2 та син спадкодавця ОСОБА_4 ;

16 червня 2023 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О. С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого брата ОСОБА_6 , в якій вказав, що крім нього ще є спадкоємці: донька спадкодавця ОСОБА_1 та сини спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

за відомостями департаменту реєстраційних послуг, за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 15 лютого 1994 року по 30 березня 2023 року (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Разом з ним на день смерті зареєстровані особи відсутні;

за відомостями департаменту реєстраційних послуг ЗМР, місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , з 12 травня 2011 року по теперішній час;

29 червня 2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О. С. за вих. N 292/02-14 на адресу ОСОБА_4 направлено повідомлення спадкоємцю, відповідно до якого, якщо він бажає прийняти спадщину після померлого батька ОСОБА_6 , то до 30 вересня 2023 року має звернутися до нотаріальної контори;

вищезазначене повідомлення спадкоємця ОСОБА_4 отримано 12 липня 2023 року - ОСОБА_9 , матір`ю позивача;

27 грудня 2023 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О. С. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька ОСОБА_6 , в якій вказав, що крім нього ще є спадкоємці: донька спадкодавця ОСОБА_1 та син спадкодавця ОСОБА_2 ;

постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартанової О. С. від 28 грудня 2023 року, за результатами розгляду документів, наданих ОСОБА_7 , яка є представником ОСОБА_4 , останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 , оскільки пропущений передбачений статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини;

з довідки від 27 лютого 2024 року за № ВО/1760, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що старший солдат ОСОБА_4 25 лютого 2022 призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 та направлений для проходження служби до ВЧ НОМЕР_1 ;

ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 з 25 лютого 2022 по теперішній час, залучається до районів проведення бойових дій у Запорізькій та Донецькій областях в умовах воєнного стану.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20) вказано, що: «як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16».

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2024 року у справі № 179/417/22 (провадження № 61-398св24) зроблено висновок, що «Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (див. постанови Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі № 671/208/22, від 17 січня 2024 року у справі № 357/10080/22).

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (див. постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановивши, що ОСОБА_4 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , залучається до районів проведення бойових дій у Запорізькій та Донецькій областях в умовах воєнного стану з 25 лютого 2022 року по теперішній час, тобто протягом всього періоду з часу відкриття спадщини по даний час, що є поважною причиною пропуску спадкоємцем строку прийняття спадщини, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання в касаційній скарзі на висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 20 березня 2024 року в справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24), від 23 січня 2025 року справа № 170/183/24 (провадження № 61-16595св24) не свідчить про те, що суди ухвалили рішення без їх урахування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков