ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Харків

справа № 644/9426/23

провадження № 22-ц/818/800/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року ухвалене у складі судді Шевченка С.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № від 25 серпня 2020 року в розмірі 109142 грн 35 коп., з якої заборгованість по тілу кредиту - 63882 грн 51 коп., заборгованість по річним процентам - 11908 грн 45 коп., заборгованість по щомісячним процентам - 33351 грн 39 коп.

Позов обґрунтований тим, що 25.08.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем укладено кредитний договір № , відповідно до якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі в розмірі 80861 грн 24 коп. на строк 48 місяців, а відповідач зобов`язався його повернути та сплатити проценти за користування грошима у розмірі 11,99 % річних від суми боргу та 2,19 % щомісячних процентів від суми кредиту. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже, позивач свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. На підставі договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 року АТ «Таскомбанк» набув права вимоги до відповідача за договором кредиту. У зв`язку з тим, що умови вищезазначеного Кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, утворилась заборгованість, яка станом на 25.10.2025 року дорівнювала 109142 грн 35 коп. і складалась із заборгованість по тілу кредиту - 63882 грн 51 коп., заборгованість по річним процентам - 11908 грн 45 коп., заборгованість по щомісячним процентам - 33351 грн 39 коп. Відповідач неодноразово сповіщався про необхідність повернення кредиту, проте добровільно позичені кошти не повернув, що змусило Банк звернутися до суду з дійсним позовом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Таскомбанк» відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту набуття ним права вимоги, за кредитним договором. Оскільки кредитний договір № від 25.08.2020 року, станом на момент укладення 07 жовтня 2016 року договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 не був укладений, суд прийшов до висновку, що відступлення (продаж) неіснуючих станом на 07 жовтня 2016 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитним договором від № від 25.08.2020 року на користь АТ «Таскомбанк» суперечить ст. 514 ЦПК України, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.Крім цього, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували конкретні узгоджені із відповідачем умови фінансових послуг, враховуючи відсутність у кредитному договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щомісячних платежів. Крім того, матеріали справи встановлено, що 05.05.2023 року АТ "Таскомбанк" на адресу відповідача направив повідомлення-вимогу від 04.05.2023 року за № 10510/70.2.1, в якому банк вимагав достроково повністю повернути кредит, який станом на 04.05.2023 року становив: 63882 грн 51 коп. заборгованість за основним боргом; 11908 грн 45 коп. заборгованість за процентами; 33351 грн 39 коп. заборгованість за щомісячними процентами. Повернення кредиту та сплата нарахованих процентів, а також штрафних санкцій (пеня, штраф) повинні бути здійснені позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що направивши 05.05.2023 року повідомлення - вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості, позивач змінив строк дії та умови кредитного договору № від 25.08.2020 року, тому після зазначеної дати не мав права нараховувати відсотки за користування позиченими грошовими коштами.

Не погодившись з рішенням суду АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно дослідив матеріали справи та зробив висновки, що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Відповідач укладаючи кредитний договір, засвідчив власне волевиявлення щодо настання правових наслідків, будучи ознайомлений з умовами кредитування, здійснив всі необхідні дії для вчинення даного правочину, особисто та власноруч підписав кредитний договір №. Апелянт зазначив, що 07.10.2016 між АТ «Таскомбанк та ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» було укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права до позичальників. На підтвердження того факту, що АТ «Таскомбанк» є новим кредитором по відношенню до відповідача до позовної заяви надані належні та допустимі докази. Однак, судом не було досліджено умови договору про відступлення права вимоги та інші докази, що підтверджують його належне виконання з боку АТ «Таскомбанк» та зроблено помилковий висновок про недоведеність факту набуття ним права вимоги, за кредитним договором

10.02.2025 представник ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважала що суд правильно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Позивач не надав до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що позивач довів існування заборгованості у заявленому у позові розмірі. Також позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № від 25.08.2020 від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таксомбанк». А також зазначила, що у зв`язку з тим, що вказаний кредитний договір укладено в період карантинних обмежень та в діючий в період воєнного стану, посилаючись на Закони та на лист Торгово-промислової палати України, тому неустойка (штраф, пеня) та інші платежі сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно із 24 лютого 2022 року за прострочення виконання підлягають списанню кредитодавцем.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга АТ «Таскомбанк» підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено, що 25 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № шляхом його безпосереднього підписання сторонами (а. с. 8).

За умовами вказаного договору Кредитодавець - ТОВ «ФК «ЦФР» зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах, встановлених договором (пункт 1 договору).

Своїм підписом позичальник погодив, що сума кредиту становить 80 861,24 гривень, а строк, на який його надано, визначено як 48 місяців.

Пунктом 3.1 визначено, що Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті споживчого кредиту №4879131, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.1.4 Договору позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити в рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

20 918,00 грн - переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту КД на; отримувач ОСОБА_3 рахунок НОМЕР_1 у АТ «Таскомбанк».

25 851,00 грн - переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту КД на; отримувач ОСОБА_3 рахунок НОМЕР_2 у ПАТ «Альфа-Банк».

15 982,00 грн Переказ коштів на погашення заборгованості за кредитним договором ; отримувач ПАТ «Альфа-Банк» рахунок НОМЕР_3 у ПАТ «Альфа-Банк».

600,00 грн - страховий платіж за договором страхування, отримувач «ПАТ «СК «ТАС», рахунок НОМЕР_4 у АТ «ТАСКОМБАНК» ;

15 060,00 грн - страховий платіж за договором страхування, отримувач «ПАТ «СК «ТАС», рахунок НОМЕР_4 у АТ «ТАСКОМБАНК»;

650,00 грн - пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 12», отримувач ТОВ «майСейфеті», рахунок у АТ «УКРСИББАНК» НОМЕР_5 ;

1200,00 грн - страховий платіж за договором страхування, отримувач «ПАТ «СК «ТАС», рахунок НОМЕР_4 у АТ «ТАСКОМБАНК»;

600, 00 грн - оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT. UA», отримувач ТОВ «ЦФР» рахунок у АТ «ТАСКОМБАНК» НОМЕР_6 .

Вказані суми були перераховані 27.08.2020 року, отримувач:

АТ «Таскомбанк» - 25 851,00 грн , 20918, 00 та 15982, 00 платіжні інструкції №І234768562 , №І234768563, ТС-199024 (а.с. 39-41).

АТ «СК «ТАС» - 1200 грн страховка ПАТ «СК ТАС», 600- страховка ЗАТ СК «ТАС», 15060,00- страховка ЗАТ СК «ТАС`згідно витягу з реєстру оплачених страховок (а.с. 42)

ТОВ «САППОРТ.УА», назва страховки електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT. UA», на 12 міс - 600 грн (а.с.45)

ТОВ «Майсейфеті», назва страховки - «Охоронець КредитМаркет 12» - 650 грн ( а.с.48)

25.08.2020 року сторони кредитного договору № погодили та підписали Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4879131 (а. с. 9 10).

Розділі 5 зазначено, що розмір щомісячних процентів складає 2,19%, загальні річні проценти 11,99%. Тип процентної ставки фіксований. Загальні витрати за кредитом 106 683,96, орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 187 545,20, реальна процентна ставка відсотків річних 61,15.

В розділі 6 паспорта кредиту укладений сторонами містить повний помісячний графік платежів за кредитом на весь його строк, тобто передбачає умови та порядок сплати процентів за користування кредитом та здійснення повернення суми отриманих кредитних грошей.

Позивачем надані Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК`ЦФР» редакція від 04.05.2020, в яких зазначено: річний процент 0,00001%, пеня не більше 15% від суми прострочення, штраф за кожний платіжний період у разі прострочення: від 7 до 30 днів-100 грн, від 31 до 60 днів 150 грн, від 61 до 90 днів 250 грн, понад 90 днів- 350 грн. (а.с. 12-15)

Згідно виписки по картковому рахунку 27.08.2020 року АТ «Таскомбанк» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 80 861,24 грн (а.с.54).

АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР» 07.10.2016 року уклали Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого визначились із термінами в договорі, його предметом, порядком оформлення відступлення прав вимоги, ціни договору та порядку оплати, гарантіями сторін, конфіденційністю, відповідальністю і вирішенню спорів, щодо форс-мажорних обставин, строку дії договору і порядку дострокового його розірвання, а також вказали заключними положення разом із реквізитами, адресами та підписами його сторін (надалі Договір факторингу (а. с. 20 -27)).

Згідно пункту 2.1. Договору факторингу Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти встановлені цим Договором.

Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстрі прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Передача Кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання, що укладається між сторонами. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі .xls). Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін. Реєстр прав вимог на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) передається Первісним кредитором Новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за кредитними договорами, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії ( пункт 2.2. Договору факторингу).

Відповідно до п. 3.4 Договору факторингу право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимоги та зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за Договорами забезпечення. Разом з правилами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Пунктом 4.2 Договору факторингу передбачено , що новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору, що вказана у відповідному реєстрі прав та вимог шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора, що вказаний в п.11 цього Договору в день отримання підписаних зі сторони первісного кредитора реєстрів прав вимог в паперовому вигляді.

Згідно даних копії реєстру прав вимоги до договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 27.08.2020 року (а.с. 34 ) та копії платіжної інструкції банку № 643843390 від 27.08.2020 ( а.с. 35) ТОВ «ФК «ЦФР» передало позивачу право вимоги за договором кредиту № від 25.08.2020 у розмірі 80 861,24 грн, а Банк оплатив вартість набутого боргу шляхом перерахування 27.08.2020 року грошових коштів у розмірі 80 861,24 грн на рахунок ТОВ «ФК « ЦФР ».

Також ТОВ «ФК «ЦФР» в день підписання кредитного договору № , тобто 25.08.2020 року, надав ОСОБА_1 під його особистий підпис повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором № від 25.08.2020 року на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року (а. с. 11).

04 травня 2023 року АТ «ТАСКОМБАНК» направлено ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про дострокове повернення коштів за кредитним договором в зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань (а.с. 94-96).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме з договорів та інших правоичинів.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банка або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Договірні правовідносини, що виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг регулюються Законом України від 12 травня1991року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Оскільки за умовами Договору факторингу, право вимоги за цим договором переходить до Фактора щоденно ( на майбутнє) на підставі укладеного між сторонами договору реєстру права вимоги, що оплачуються у розмірі Ціни договору зазначеній у відповідному реєстрі та позивачем надані належні докази на підтвердження виконання ним зазначених умов Договору факторингу, судова колегія не погоджується з висновком суду про недоведеність факту набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № від 25.08.2020 року

Апеляційним судом також враховано, що в день підписання кредитного договору, ОСОБА_1 був під особистий підпис повідомлений про відступлення прав вимог за кредитним договором № від 25.08.2020 року на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року на користь АТ «ТАСКОМБАНК».

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № від 25.08.2020, судова колегія зазначає наступне.

Із наданих позивачем доказів тільки кредитний договір № від 25.08.2020 та паспорт споживчого кредиту містить підпис відповідача. Водночас, вказаний кредитний договір не містить відповідних істотних умов кредитного договору, а саме: розміру процентів за користування кредитом.

Надані Банком Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція 04.05.2020 підпису відповідача не містять.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем первісний кредитор дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

Підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту також не підтверджує укладення договору.

Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23.05.2020 по справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Згідно висновку Верховного Суду зробленого у вищезазначеній постанові ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, підписання паспорту споживчого кредиту не може вважатися належним чином укладенням договору про споживчий кредит, дотриманням його форми та погодження умов.

Згідно даних виписки по рахунку відповідач отримав 80 861,24 грн, проте Банк безпідставно нараховував відсотки, які не були погоджені в кредитному договорі № від 25.08.2020.

ОСОБА_1 повернув Банку 26 194,56 грн які списувались банком на безпідставно нараховані комісії та проценти. Тому з нього на користь Банку належить стягнути залишок неповернутих грошових коштів у розмірі 54 666,68 (80 861,24 26 194,56) грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. п. в п. 4 ч. 1ст.382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 50,11% то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 1344,95 грн (2684,00х 50,11/100) за подання позовної заяви до суду, та необхідно стягнути судовий збір 2275,99 (4542,00х50,11/100) за подачу апеляційної скарги, що разом складає 3620,94 грн (1344,95+2275,99).

Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 25 серпня 2020 року у розмірі 54 666 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот шістдесят шість) грн 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» 3620 (три тисячі шістсот двадцять) грн 94 коп. судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 березня 2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук