Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2025 Справа №607/23355/24 Провадження №2/607/366/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки, адвоката Бакальця І. Г., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Бакалець Ігор Гнатович, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів з 2000 (двох тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття на щомісячне стягнення з ОСОБА_2 1/4 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2024 року, справа №607/2158/24, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнуто з останнього в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 10 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно листа-відповіді з Головного Управління ДПС в Тернопільській області від 13 вересня 2024 року № 17139/6/19-00-12-02-03 на адвокатський запит адвоката Бакальця І. Г., станом на 12 вересня 2024 року громадянин України ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як фізична особа - підприємець перебуває на обліку в Тернопільській ДПІ (м. Тернопіль) Головного управління ДПС Тернопільської області з 08 жовтня 2019 року на спрощеній системі оподаткування.

На дату звернення з позовною заявою до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі з відповідача ОСОБА_2 , позивачці ОСОБА_1 не було відомо про те, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до частини 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Враховуючи наведене вище, з моменту ухвалення 23 квітня 2024 року судом рішення про стягнення аліментів, позивачці стали відомі нові обставини щодо відповідача, які не оцінювалися судом при ухвалені рішення про стягнення аліментів, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження

29 листопада 2024 року ОСОБА_2 у судовому засіданні подав відзив, який був прийнятий судом, як письмові пояснення на позовну заяву у зв`язку із пропуском процесуального строку на подання цієї заяви по суті, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за вибором позивачки призначено стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн кожного місяця. З цим судовим рішенням сторони погодилися та виконують його. ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СКУ), а отже інтереси дитини, так і позивачки жодним чином з плином часу не погіршуються.

З моменту звернення позивачки в суд з позовом про стягнення аліментів і до моменту звернення позивачки в суд з позовом про зміну способу стягнення аліментів матеріальний і сімейний стан ОСОБА_2 та позивачки не змінився, як і не змінився стан здоров`я, а тому відсутні обставини передбачені ст. 192 СКУ для зміни розміру аліментів, а отже позовні вимоги позивачки є безпідставними, вважає відповідач.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2023 року у справі № 607/6902/22 встановлено, що сторони проживали однією сім`єю в 2012-2020 рр., отже ОСОБА_1 було прекрасно відомо щодо реєстрації відповідача як фізичної особи-підприємця.

ОСОБА_2 стверджує, що доходу не отримує як фізична особа підприємець, а у разі призначення аліментів у розмірі заробітку, аліменти будуть стягуватися у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (абз. 2 ч. 2 ст. 182 СКУ) - 1281,50 грн/міс., що очевидно є менше 2000,00 грн/міс. Тому відповідач вважає, що позивачка фактично просить зменшити розмір аліментів.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 29 листопада 2024 року, витребувано з Головного управління ДПС у Тернопільській області інформацію про доходи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер картки платників податків НОМЕР_1 , за період з 23 квітня 2024 року по 29 листопада 2024 року.

10 грудня 2024 року від Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшла запитувана інформація.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 03 січня 2025 року, витребувано з Головного управління ДПС у Тернопільській області інформацію щодо припинення діяльності фізичної особи підприємця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер картки платників податків НОМЕР_1 .

07 та 17 лютого 2025 року від Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшла запитувана інформація.

Позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки адвокат Бакалець І. Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити в повному обсязі. Позивачка додатково пояснювала, що нею отримуються кошти від ОСОБА_2 в розмірі 2 000,00 грн, але їх призначення їй не відоме. Виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача вона надіслала для виконання, однак постанови про відкриття виконавчого провадження їй не надходила, про борг ОСОБА_2 зі сплати аліментів нічого повідомити не може, адже у державну виконавчу службу з цього приводу вона не зверталася.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, адже з часу визначення судом аліментів, він їх сплачує добровільно, заборгованості немає. Його сімейний та матеріальний стан не змінився, а про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець позивачці було відомо, ще на час звернення із позовом про стягнення аліментів. Доходу від цієї діяльності ОСОБА_2 не отримує та припинив підприємницьку діяльність на даний час.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого повторно 23 травня 2024 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного управління Міністерства юстиції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/2158/24 від 23 квітня 2024 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000,00 грн, щомісячно, починаючи із 30 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

На запит адвоката Бакальця І. Г., отриманий 12 вересня 2024 року, вх. № 38908/6, Головне управління ДПС у Тернопільській області повідомляє представника позивачки, що станом на 12 вересня 2024 року громадянин України ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , як фізична особа-підприємець перебуває на обліку в Тернопільській ДПІ (м. Тернопіль) Головного управління ДПС Тернопільської області з 08 жовтня 2019 року на спрощеній системі оподаткування (лист від 13 вересня 2024 року № 17139/6/19-00-12-02-03).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про доходи громадянина ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період з 1 кварталу 2024 року по ІІІ квартал 2024 року, станом на 05 грудня 2024 року відсутня інформація про доходи.

Також листами ГУ ДПС у Тернопільській області № 2360/6/19-00-12-01-03 від 04 лютого 2025 року, № 3389/6/19-00-12-02-03 від 13 лютого 2025 року (зареєстровані судом 07 лютого та 17 лютого 2025 року), повідомило суд про те, що згідно з Інформаційним фондом ДПС України, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як фізична особа-підприємець перебував на обліку у Головному управлінні ДПС у Тернопільській області з 08 жовтня 2019 року до 21 листопада 2024 року. Станом на 04 лютого 2025 року ОСОБА_2 перебуває у статусі: «Припинено, але не знято з обліку (кор не пусті) (основне місце обліку)».

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України (далі СК України), згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України).

Згідно із частинами 13 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Проте, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22, від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачці належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України.

Однак, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивачка не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми, визначеної рішення суду у розмірі 2 000,00 грн, на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 зазначала, що на дату звернення з позовною заявою до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі з відповідача, позивачці не було відомо про те, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Разом з тим, ця обставина не вказує на покращення матеріального стану відповідача, адже сторона позивача цих обставин не довела, а надана суду інформація свідчить про відсутність у ОСОБА_2 доходу після прийняття судом рішення про стягнення аліментів та про припинення ним підприємницької діяльності.

Покликання в позовній заяві на ч. 2 ст. 195 СК України та на застосування до спірних правовідносин позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 760/456918-ц, суд вважає помилковим, адже ч. 2 ст. 195 СК України відсилає до визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), в тому числі і фізичної особи-підприємця (постанова Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, від 05 серпня 2021 року у справі № 757/35562/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16), а правовідносини, які оцінювалися Верховним Судом у справі, на яку є посилання у позовній заяві, є відмінними від спірних правовідносин, оскільки їх предметом було скасування складеної державним виконавцем довідки-розрахунку заборгованості за аліментами від 28 грудня 2017 року, відповідно до якої визначена його заборгованість за аліментами у розмірі 40% від доходів у вигляді процентів, отриманих ним у 2016 році за банківськими вкладами, а не зміна способу стягнення аліментів.

Отож, оскільки належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України, є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, а також доказів наявності у платника аліментів відповідного доходу для визначення розміру аліментів в частці від такого доходу - позивачем не надано, а тому суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 76, 81, 141, 263265, 279 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 180182, 184, 192 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 18 березня 2025 року.

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.