ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/162/24 Номер провадження 22-ц/814/1124/25Головуючий у 1-й інстанції Глущенко Н.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Гадяцьке лісове господарство» на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2024 року (час ухвалення судового рішення з 09:37:17 год до 09:54:32 год; дата виготовлення повного текста судового рішення 29 листопада 2024 року)

у справі за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Гадяцьке лісове господарство» до ОСОБА_1 , Чорнухинської територіальної громади Лубенського району Полтавської області про визнання недійсним та скасування розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області №24 від 24.01.2006, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності та повернення земельної ділянки,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», Лубенська районна державна адміністрація Полтавської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2024 року Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Гадяцьке лісове господарство» звернулось до суду з вказаним позовом, просило:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Чорнухинської РДА №24 від 24.01.2006 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,14 га, що розташована на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №138334 від 27.07.2006, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №46;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь філії «Гадяцьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (правонаступник ДП «Пирятинське лісове господарство) земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0052, площею 4,14 га, яка знаходиться в адміністративних межах Чорнухинської селищної ради;

- судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації №24 від 24.01.2006 ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 4,14 га, серія ПЛ №138334 від 27.07.2006, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №46.

29 листопада 2012 року право власності на земельну ділянку площею 4,14 га, кадастровий номер :00:005:0052, перейшло до ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чорнухинської нотаріальної контори.

08 квітня 2013 року ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), якою встановлено в натурі межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0052.

13 серпня 2014 року право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 4,14 га, кадастровий номер :00:005:0052, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №6681232).

В подальшому ОСОБА_1 передала в оренду земельну ділянку кадастровий номер :00:005:0052 ТОВ "БЗК" відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04.02.2013.

Право оренди згідно з вказаним договором 20.01.2015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №8443904).

Позивач посилається на те, що передача у власність ОСОБА_2 земельної ділянки відбулася з порушенням вимог законодавства, оскільки спірна земельна ділянка в силу положень ст.ст.19, 57, 84 ЗК України та ст.5 ЛК України відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Згідно з інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» №247 від 25.03.2019 межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0052, площею 4,1412 га, мають частковий перетин з межами Державного лісового фонду у кварталі 38 та у кварталі 41 Вороньківського лісництва Державного підприємства «Пирятинське лісове господарство».

Орієнтовна площа перетину з межами кв.38 становить 2,9670 га, орієнтовна площа перетину з межами кв.41 - 0,1498 га.

Відповідно до інформації ДП «Пирятинське лісове господарство» від 04.11.2019 №422 під час відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0052 площею 4,14 га в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підприємством не надавалося погоджень щодо вилучення чи зміни цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Пирятинське лісове господарство» на території Вороньківського лісництва.

Вказує на те, що спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення вибула з власності держави всупереч встановленого законом порядку та безоплатно.

Надання її у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без припинення права користування ними у ДП «Пирятинське лісове господарство» або її вилучення є доказом порушення права власності держави на спірну земельну ділянку в силу вимог ст.149 ЗК України.

Передача земель лісогосподарського призначення відбулося з порушенням вимог ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. 20, 22, 56, 57, 84, 141, 142, 149 ЗК України, ст. 57 Лісового кодексу України, оскільки ліси взагалі не можуть передаватися у власність для сільськогосподарських цілей (за виключенням винятку, передбаченому ч.2 ст.56 ЗК України), а тому відведення спірної земельної ділянки у приватну власність має бути визнано незаконним.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 , а в подальшому і ОСОБА_1 набули право власності на землю у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного, останні в силу зовнішніх, об`єктивних явних і видимих, характерних для лісу (ст.1 ЛК України) природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірної земельної ділянки знали або, проявивши розумну обачність, могли знати про те, що ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що становить їх добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обгрунтований сумнів.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2024 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог ДСГП «Ліси України» в особі філії «Гадяцьке лісове господарство» до ОСОБА_1 , Чорнухинської територіальної громади Лубенського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Баришівська зернова компанія», Лубенська районна державна адміністрація Полтавської області про визнання недійсним та скасування розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області №24 від 24.01.2006 року, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності та повернення земельної ділянки.

В апеляційній скарзі СГП «Ліси України» в особі філії «Гадяцьке лісове господарство», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що спірна земельна ділянка була сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення, та була передана у приватну власність всупереч вимогам закону.

Також зазначає, що при вибутті у приватну власність спірної земельної ділянки незаконно змінено її цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Баришівська зернова компанія», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Наголошується, що ДСГП «Ліси України» не є належним позивачем у справі з огляду на предмет і підстави заявлених вимог, оскільки у справі йдеться про незаконне, на переконання позивача, вибуття із власності держави земель лісового фонду, тому у позові заявлена вимога, зокрема про витребування спірної земельної ділянки у власність держави.

Але, відповідно до чинного законодавства розпорядником державних земельна території Полтавської області є Полтавська обласна військова адміністрація, тому право вимоги про витребування земельної ділянки у власність держави належить саме Полтавській обласній військовій адміністрації. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 06 жовтня 2022 року (справа № 925/593/21).

Чорнухінська селищна рада не є належним відповідачем по заявленим вимогам, так як вона не була і не є власником земель, із складу яких спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 , і, відповідно, не ухвалювала рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність.

Правонаступником Чорнухінської районної державної адміністрації, яка ухвалювала рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки, є Лубенська районна державна адміністрація, що підтверджено наданими у справу доказами.

Наголошується, що позивач не підтвердив належними і допустимими доказами своє право постійного користування землями лісогосподарського призначення відповідно до вимог п.5 Прикінцевих і перехідних положень Лісового Кодексу України, зокрема суду не надано рішення органу державної влади і чи іншого уповноваженого органу про передачу до 28 березня 2006 року спірної земельної ділянки у постійне користування позивачу або підприємству чи організації, правонаступником, якої він є.

Як на доказ фактичного землекористування позивач в апеляційній скарзі посилається на планшети лісовпорядкування, проте ці документи так і не надані суду.

Інформація ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 25 березня 2019 року, на яку посилається позивач, не є достовірним доказом, оскільки не містить точних даних, а лише посилання на приблизні можливі накладення (перетини) спірної земельної ділянки із землями лісового фонду.

До справи також не долучено матеріали лісовпорядкування за 2009 рік, на які посилається ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» у листі-інформації від 25 березня 2019 року.

Підкреслюється, що у січні 2006 році Чорнухінська РДА не могла порушити розпорядження КМУ №610-р від 10 квітня 2008 року і №318-р від 11 лютого 2010 року.

Правом подачі відзиву інші учасники не скористались.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Чорнухинської районної державної адміністрації №24 від 24.01.2006 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, зокрема ОСОБА_2 , площею 4,14 га, в тому числі ріллі 4,14 га (т.1 а.с.49).

На підставі цього розпорядження ОСОБА_2 видано державний акт серії ПЛ №138334 від 27.07.2006 на право власності на земельну ділянку площею 4,14 га, розташованої на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:005:0052, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №46 (т.1 а.с.50).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки, площею 4,14 га, кадастровий номер :00:005:0052, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.11.2012 державним нотаріусом Чорнухинської нотаріальної контори, є Воякіна Н.І. Дата державної реєстрації - 13 серпня 2014 року (запис №6681232) (т.1 а.с.51-52).

Вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ "БЗК" відповідно до договору оренди земельної ділянки від 04.02.2013.

Право оренди згідно з вказаним договором 20.01.2015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №8443904).

За повідомленням Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 25.03.2019 №247, межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0052, площею 4,1412 га, мають частковий перетин з межами Державного лісового фонду у кварталі 38 та у кварталі 41 Вороньківського лісництва Державного підприємства «Пирятинське лісове господарство», про що зазначеним підприємством складено схему розташування земельних ділянок, в тому числі з вказаним кадастровим номером відносно кв. АДРЕСА_1 , 41 Вороньківського лісництва ДП "Пирятинський лісгосп".

Орієнтовна площа перетину з межами кв. АДРЕСА_1 становить 2,9670 га, орієнтовна площа перетину з межами кв.41 - 0,1498 га (т.1 а.с.53).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами, що відповідач заволодів спірною земельною ділянкою без відповідної правової підстави.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року (справа № 446/478/19), згідно яких:

«Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).

79. Оскаржуване рішення Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.

80. Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].

81. Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.

82. Щодо вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].

…

93. За статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

94. Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

95. Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

96. Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

97. Як слідує з аналізу частини першої статті 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою передбачене лише для такої земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності. Оскільки право постійного користування земельною ділянкою приватної власності законом не передбачено, то наявність у відповідачки 2 права приватної власності на земельну ділянку є перешкодою для державної реєстрації права постійного користування АТ «Укрзалізниця».

98. Отже, позивачеві належить право на захист від порушень, пов`язаних із володінням земельною ділянкою.

…

111. Як зазначалось, особа може витребувати належне їй майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів місцевого самоврядування або документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право власності, оскільки їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном.

…

Щодо частини земельної ділянки, яка може бути витребувана

116. АТ «Укрзалізниця» просить визнати недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1259 га. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке.

117. Згідно з рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,1259 га. Водночас частина земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 та накладається на смугу відведення залізниці, має площу 0,0974 га.

118. Тобто площа земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці, менша загальної площі земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 згідно з рішенням Кам`янка-Бузької міської ради від 28.01.2011 № 10.

119. У цій справі позивач заявляє вимогу про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,1259 га, - тобто намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на смугу відведення залізниці).

120. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці.

121. АТ «Укрзалізниця» має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).

122. Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

123. Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).

124. У власних висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою.

125. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що ОСОБА_1 буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку АТ «Укрзалізниця», а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність ОСОБА_1 якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

…

127. Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

128. Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_1 .»

У справі, що переглядається, ДСГП «Ліси України» (позивач), яке ідентифікує себе як особа, що у встановленому законом порядку набула право постійного користування землями державної власності лісового фонду, заявило три вимоги: визнання недійним органу державної влади, визнання недійсним державного акта і витребування земельної ділянки.

Вимоги обгрунтовані тим, що незаконним розпорядженням Чорнухінської РДА спірна земельна ділянка, яка є державною власністю і відноситься до земель лісового фонду, передана у власність ОСОБА_2 спадкодавцю ОСОБА_1 , який отримав державний акт на про право власності на цю земельну ділянку.

З огляду на наведені вище висновки Верховного Суду вимоги про визнання незаконним і скасування розпорядження голови Чорнухинської РДА №24 від 24.01.2006 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №138334 від 27.07.2006, є неналежним, неефективним способом захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні зазначених вимог.

Позивачем заявлена вимога про витребування усієї земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0052, площею 4,14 га, яка знаходиться в адміністративних межах Чорнухинської селищної ради.

Обгрунтовуючи вимогу про витребування земельної ділянки, позивач стверджує, що вона була сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення і на підтвердження цієї обставини посилається на дані, наведені у повідомленні Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» №247 від 25.03.2019 (т.1 а.с.53), згідно якого межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0052, площею 4,1412 га, мають частковий перетин з межами Державного лісового фонду у кварталі 38 та у кварталі 41 Вороньківського лісництва Державного підприємства «Пирятинське лісове господарство», орієнтовна площа перетину з межами кварталу 38 2,9670 га, кварталу 41 0,1498 га.

Отже, у межах розгляду цієї справи позивач вимагає витребувати усю земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0052, площею 4,1412 га, яка має часткові перетини із землями лісового фонду, при цьому розміри перетинів, їхнє розташування точно не визначені лише орієнтовно, тобто земельні ділянки у складі ділянки з кадастровим номером :00:005:0052, площею 4,1412 га, які накладаються на землі лісового фонду, не ідентифіковані шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі.

За таких обставин у задоволенні вимоги про витребування земельної ділянки слід відмовити, адже з урахуванням встановлених обставин належним способом захисту може бути вимога про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування ДСГП «Ліси України» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_1 .

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги і відзиву на неї не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Гадяцьке лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення по суті заявлених вимог.

Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України» в особі філії «Гадяцьке лісове господарство» відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 , Чорнухинської територіальної громади Лубенського району Полтавської області про визнання недійсним та скасування розпорядження Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області №24 від 24.01.2006, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності та повернення земельної ділянки, з мотивів, наведених у постанові апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов