ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2971/25 Справа № 204/2504/24 Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макеєв Валерій Федорович, на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року у складі судді Чудопалової С.В. у цивільній справі № 204/2504/24 за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, пред`явленим до держави російська федерація в особі уряду російської федерації, на предмет відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 4600800 грн, обґрунтовуючи це тим, що на момент початку повномасштабного вторгнення окупаційних військ рф на територію України 24 лютого 2022 року позивач разом зі своєю родиною проживали у с. Верхня Покровка Старобільського району Луганської області Україна. ІНФОРМАЦІЯ_1 до с. Верхня Покровка Старобільського району Луганської області увійшли Російські окупаційні війська. 24 листопада 2022 року до нього додому приїхали військові у балаклавах та забрали до Старобільського слідчого ізолятору, в якому його тримали до 15 грудня 2022 року, внаслідок чого його було неправомірно позбавлено волі та піддано тортурам. 08 січня 2023 року через неприйнятність для себе жити на окупованій території позивач втік на територію підконтрольну владі України, де за його заявою СБУ України було відкрито кримінальне провадження № 0000275 від 08 квітня 2023 року, в рамках якого проведено психологічну експертизу. Згідно висновку експерта ситуація, яка є предметом розслідування кримінального провадження є психотравмувальною для ОСОБА_1 і такою, що викликала у нього психічні страждання на моральному рівні в наслідок його незаконного утримання, побиття, катування та застосування тортур у період з 24 листопада 2022 року по 15 грудня 2022 року. Також експерт зазначив, що за умов визнання в судовому порядку факту заподіяння моральної шкоди внаслідок ситуації, що є предметом розслідування у кримінальному провадженні, орієнтовний еквівалент розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за завдані йому страждання складатиме 648 мінімальних заробітних плат (із розрахунку на момент винесення рішення суду). Внаслідок його незаконного утримання, побиття, катування та застосування тортур у період з 24 листопада 2022 року по 15 грудня 2022 року та вимушеного переселення з с. Верхня Покровка Старобільського району Луганської області, позивач зазнав моральних страждань. З огляду на наведене, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, істотних порушень конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, позивач вважає справедливим розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду 4 600 800 грн, що відповідає станом на день подачі позову 648 мінімальних заробітних плат.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Російська Федерація в особі уряду Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Держави Російська Федерація в особі уряду Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн.

Стягнуто з Держави Російська Федерація в особі уряду Російської Федерації на користь держави Україна судовий збір у розмірі 20 000 грн (а.с.58-60).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру підтверджений належними, допустимими, достовірними доказами, з`ясовано за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінив заподіяну йому шкоду та мотиви, з яких він при цьому виходить, відтак, суд вважав достатнім та справедливим розмір компенсації позивачу за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн.

Не погодившись з таким рішення суду, у грудні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Макеєва В.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь у розмірі 2 000 000 грн, стягнувши моральну шкоду з відповідача на його користь у розмірі 4 600 800 грн (а.с.63-66).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно надав оцінку доказам, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення моральної шкоди саме у розмірі 2 000 000 грн, що не є співмірним із завданими стражданнями позивачеві, які виразились у його незаконних тортурах, позбавленням волі та подальшого вимушеного переселення. За таких обставин, на думку скаржника, суд першої інстанції не врахував тривалість фізичних, душевних та психічних страждань позивача, що не дають йому можливості проживати повноцінним життям, яке він мав до початку збройної агресії російської федерації проти України.

Відповідач, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Верхня Покровка Старобільського району Луганської області, з 12 червня 2001 року був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент подання позову, позивач є внутрішньо переміщеною особою і фактично перебуває за адресою: АДРЕСА_2 , як встановлено з довідки переселенця №1203- від 16 січня 2023 року.

08 квітня 2023 року за заявою позивача було відкрито кримінальне провадження № 0000275 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 438 КК України. В ході досудового розслідування з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 01 травня 2023 року встановлено, що у період з 24 листопада 2022 року по 15 грудня 2022 року невстановлені особи з числа представників збройних формувань російської федерації, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, незаконно утримували громадянина України ОСОБА_1 , при цьому застосовували до нього побиття, катування та тортури, тобто, вчиняли дії, які пригнічують честь та гідність останнього.

Після окупації російською федерацією Луганської області, зокрема с. Верхня Покровка, представники збройних формувань російської федерації вчиняли дії, які пригнічують честь та гідність останнього, у зв`язку із чим, з метою уникнення загрози життю, здоров`ю та свободі, позивач змушений був залишити місце свого проживання, виїхавши до м. Дніпро.

Згідно висновку експерта № 3614-23, складеного 05 грудня 2023 року за результатами проведення судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000275, ситуація, що є предметом розслідування кримінального провадження, є психотравмувальною для ОСОБА_1 і такою, що викликала у нього психічні страждання на моральному рівні. За умов визнання в судовому порядку факту заподіяння моральної шкоди внаслідок ситуації, що є предметом розслідування у кримінальному провадженні, орієнтовний еквівалент розміру грошової компенсації ОСОБА_1 за завдані йому страждання складатиме 648 мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, вірно зазначив, що, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача ОСОБА_1 , та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Незаконне утримання, застосування до ОСОБА_1 побиття, катування та тортур представниками збройних формувань російської федерації, безумовно спричинило останньому моральну шкоду, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Визначаючи розмір нанесеної моральної шкоди позивачеві з боку відповідача, суд першої інстанції врахував практику Європейського суду з прав людини та пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. В даному випадку, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, множинність порушень конституційних прав останнього, умисний характер дій російської федерації, а також висновок експерта № 3614-23, складений 05 грудня 2023 року за результатами проведення судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000275, суд першої інстанції вважав достатнім та справедливим розмір компенсації позивачу за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується зі встановленим до стягнення на користь позивача розміру моральної шкоди у 2 000 000 грн, та вважає за необхідне змінити такий розмір на заявлений позивачем у 4 600 800 грн, враховуючи наступне.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - частина третя статті 82 ЦПК України), що рф, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні.

02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.

Звернення позивачів до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду: від 18 грудня 2024 року в справі № 686/29638/23 (провадження № 61-10754св24), від 11 грудня 2024 року в справі № 638/7894/23 (провадження № 61-7699св24), від 04 вересня 2024 року в справі № 201/196/23 (провадження № 61-15671св23).

Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята статті 12 ЦПК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, можуть бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

При визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що:

- дійсно внаслідок військової агресії рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди;

- законодавець в статті 23 ЦК України передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості);

- розмір грошової компенсації моральної шкоди, завданої особі внаслідок військової агресії рф проти України, може відрізнятися залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди;

- такими обставинами можуть бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій, чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права, які порушені внаслідок військової агресії рф проти України, тощо.

Касаційний цивільний суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення.

Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23), пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24)).

Така позиція закріплена і в постановах Верховного Суду від 29 січня 2025 ркоу у справі №754/15605/23 та від 06 березня 2025 року у справі №216/5160/22.

У справі, що переглядається, позивач вказував в обґрунтування його вимог про стягнення з рф на його користь моральної шкоди у розмірі 4 600 800 грн про те, що ним було покладено як докази, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, протокол допиту ОСОБА_1 , який міститься в матеріалах кримінального провадження №0000275 від 08 квітня 2023 року, порушеного за його заявою, де він визнаний потерпілим, висновок експерта Дніпропетровського НДІСЕ №3614-23, складений 05 грудня 2023 року за результатами проведення судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000275, висновок судово-психіатричного експерта №689 Дніпровської філії судових експертиз ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України, складений 15 листопада 2023 року (а.с.13-29). Зазначені письмові докази застосовані позивачем для здійснення розрахунку щодо розміру відшкодування з боку відповідача моральної шкоди.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції не у повній мірі взяв до уваги характер і тривалість страждань ОСОБА_1 , стан психічного здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого ним психологічного насилля, істотність вимушених змін у його житті після перебування на території російської федерації та проведених над ним російськими військовими тортур, що є конкретними обставинами у справі, а також характер моральних страждань і наслідків, що наступили для ОСОБА_1 , що є підставою вважати доведеним позивачем повністю заявлений розмір моральної шкоди, завданої з боку відповідача.

Доводи скаржника колегія суддів повністю приймає до уваги та вважає їх обґрунтованими та такими, що впливають на перегляд колегією суддів розміру моральної шкоди, завданої позивачеві.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано характер моральних страждань ОСОБА_1 , не у повному обсязі надано оцінку наданим ОСОБА_1 письмовим доказам, що потягло за собою помилкове визначення розміру моральної шкоди лише у 2 000 000 грн та порушення норм матеріального та процесуального права, а, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн, що підлягає зміні на розмір, заявлений ОСОБА_1 у позовній заяві, який колегія суддів вважає повністю доведеним належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнутого розміру моральної шкоди, змінивши його з 2 000 000 грн на 4 600 800 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макеєв Валерій Федорович задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року змінити в частині стягнутого розміру моральної шкоди, змінивши його з 2 000 000 грн на 4 600 800 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 19 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна