Справа № 180/1169/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гончаренка О.О. звернулася до суду з позовною заявоюдо ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 18 серпня 2021 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу, а саме 16 грудня 2011 року на підставі договору №114112-Y01195 подружжям придбано транспортний засіб легковий автомобіль маркиЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 . Автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 , реєстрація транспортного засобу була проведена 22 грудня 2011 року. З приводу поділу майна між подружжям виник спір, який у позасудовому порядку вирішити не вдалось. Оформити свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя в нотаріальній конторі відповідач відмовляється, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у відповідача. Без свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та особистої присутності відповідача нотаріус не може вчинити нотаріальну дію. Транспортний засіб фактично знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_2 . Позивачка не може реалізувати свої права співвласника набутого під час шлюбу з відповідачем рухомого майна, тому змушена звернутися до суду із позовом про поділ майна.

Просить суд поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, що є спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину легкового автомобіля марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , а частину легкового автомобіля марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_2 ; виділити ОСОБА_2 в цілому легковий автомобіль марки марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , та визнати за ним право особистої власності на вказаний легковий автомобіль; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку вартості легкового автомобіля; припинити право спільної сумісної власності на легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Ухвалами від 12.06.2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та задоволено клопотання представника позивача про призначення судової автомобільно-товарознавчої експертизи, яку було припинено ухвалою суду від 10.10.2024 року.

04.11.2024 року представником позивача подано уточнену позовну заяву в частині зменшення розміру компенсації за частку автомобіля, який позивачка просить стягнути зі ОСОБА_2 , з 58200 грн. до 55203,50 грн.

13 листопада 2024 року від відповідача ОСОБА_2 , на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якій він просив суд постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір.

Сторона позивача не скористалась своїм правом на подачу відповіді на відзив.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З наданих сторонами доказів вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 18 серпня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.7).

16 грудня 2011 року між ТОВ «Запоріжжя-Авто» та ОСОБА_2 у м.Запоріжжя укладено договір №114112-Y01195, відповідно якого ОСОБА_2 придбав автомобіль FORZA, загальна вартість 86620,00 гривень (а.с.10).

Територіальним сервісним центром МВС №1245 16 березня 2024 року надано відповідь на адвокатський запит, що автомобіль ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1497 см3 , дата реєстрації 22 грудня 2011 року, VIN НОМЕР_1 , власник ОСОБА_2 , інформація про правоустановчі документи в ЄДР ТЗ відсутня (а.с.9).

Згідно довідки від 18 березня 2024 року про середню ринкову ціну майна, виконаної ФОП ОСОБА_3 суб`єктом оціночної діяльності, на підставі заяви №А1 замовника ОСОБА_1 , щодо легкового ЗАЗ FORZA, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 22 грудня 2011 року, 2011 року випуску, середня ринкова ціна КТЗ - 116400,00 гривень (а.с.8).

10 вересня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 надано звіт про оцінку транспортного засобу, складений 31 серпня 2024 року ФОП « ОСОБА_4 » суб`єктом оціночної діяльності, м.Покров. Ціллю дослідження є визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу (КТЗ) ЗАЗ FORZA, 1.5і, Basic 5 MT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , робочий об`єм двигуна см3 1497, 2011 року випуску, власник ОСОБА_2 , дата огляду 31 серпня 2024 року. Ринкова вартість автомобіля ЗАЗ FORZA, 1.5і, Basic 5 MT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на дату оцінки складає 110407,10 гривень (а.с.40-49).

Позивач ОСОБА_1 погодилась із даною оцінкою транспортного засобу, про що представником позивача надано до суду заяву (а.с.56).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріальну правову презумпцію).

ОСОБА_1 просить поділити майно, яке вважає спільною сумісною власністю подружжя, а саме: легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 в своєму відзиві на позовну заяву не спростував презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , і не заперечував проти його поділу. Зазначив лише, що позов необхідно залишити без руху з причини несплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Отже, легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , є спільною сумісною власністю і підлягає поділу між подружжям в рівних частках, оскільки сторонами не заявлено про інше.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як зазначено у ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_2 , є спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки був придбаний в період зареєстрованого шлюбу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, ч.2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно висновку суб`єкта оцінювальної діяльності ФОП ОСОБА_4 ринкова вартість легкового автомобіля ЗАЗ FORZA, 1.5і, Basic 5 MT, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , робочий об`єм двигуна см3 1497, 2011 року випуску, на дату складання звіту 31.08.2024 року становить 110407,10 гривень. З вказаною оцінкою автомобіля позивачка погодилась.

З огляду на те, що спірний транспортний засіб було набуто сторонами під час перебування в шлюбі, він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і один з співвласників ОСОБА_1 бажає та має право на отримання грошової компенсації вартості своєї частки, виходячи з дійсної вартості автомобіля на час розгляду справи, враховуючи правило рівності часток подружжя в спільному майні, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі 55203,50 гривень, що становить частку дійсної вартості автомобіля.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без руху.

13.11.2024 року відповідач ОСОБА_2 надав до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначає, що позивачем заявлено п`ять позовних вимог, однак сплачено лише за одну позовну вимогу, у зв`язку з чим просить постановити ухвалу про залішення позову без руху.

Розглянувши вказане клопотання, суд приходить до такого.

Позовні вимоги відповідають предмету позову.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів (постанова ВС у справі № 909/243/18).

Верховний Суд в своїй Постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 зробив висновок, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Інших вимог майнового або немайнового характеру позов не містить.

Те, що відповідач визначає як окремі позовні вимоги, є етапами одного процесу поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви проподіл майна при розірванні шлюбу ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Оскільки позов ОСОБА_1 містить вимогу лише про поділ одного автомобіля, то ціна позову визначена вартістю частини вказаного автомобіля, на яку претендує позивачка.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для залишення позову без руху.

Крім того, відповідно до ст.ст.174, 178 ЦПК України відзив на позовну заяву (відзив) є заявою по суті справи. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

В своєму відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 не навів заперечень проти позову, тобто фактично погодився із запропонованим порядком поділу спірного автомобіля.

Щодо стягнення понесених судових витрат.

Позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6500 грн. На підтвердження витрат надано договір пронадання професійної правничої допомоги від 01.03.2024 року, укладений між адвокатом Гончаренком О.О. та ОСОБА_1 ; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 09.10.2024 року на 6500 гривень; розрахунок витрат на надання правничої допомоги.

Частиною 3 ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Суд вважає доведеними витрати на правову допомогу в розмірі 6500,00 грн., вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки вказану суму витрат.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних з оплатою експертизи у розмірі 9087,36 гривень, то в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити, оскільки судова експертиза спірного автомобіля за ухвалою суду проведена не була. 18 листопада 2024 року у листі Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз вказано, що для повернення раніше сплачених коштів платнику необхідно надати заяву до ДніпроНДІСЕ про повернення коштів. До заяви платник повинен надати: повні банківські реквізити платника, ЄДРПОУ банка, найменування банка, р/рахунок по стандарту IBAN, призначення платежу для зарахування коштів, копію квитанції про сплату, копію паспорта та копію ІПН.

Судовий збір у розмірі 1211,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки позов задоволено в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 142, 263-265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно подружжя, що є у спільній сумісній власності, легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , шляхом присудження ОСОБА_2 легкового автомобіля марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , та присудження грошової компенсації вартості частини легкового автомобіля марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 :

визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ;

припинити право власності ОСОБА_1 у спільному майні подружжя на легковий автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки легкового автомобіля марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , в розмірі 55203,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в загальному розмірі 7711,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 31.03.2025 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна