Справа № 490/9878/24
н/п 2/490/1056/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Якименка М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування про встановлення фактів ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та самостійного виховання та утримання дитини батьком,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, в якій позивач просить суд встановити факт ухилення матері ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що з січня 2021 року й донині ОСОБА_3 на постійній основі проживає разом з ОСОБА_1 та перебуває на повному його утриманні, батько самостійно виховує сина та утримує ОСОБА_3 , мати жодної участі у в утриманні сина не приймає та відмовляється від хоч би якогось утриманні та вихованні дитини. Відмова ОСОБА_2 від утримання дитини підтверджується тим, що з 2021 року, відколи ОСОБА_3 проживає з батьком, матір жодного разу не приймала жодної участі у забезпеченні життя, побуту сина, не забезпечує у жодний спосіб та навіть свідомо уникає щодо забезпечення ОСОБА_3 одягом, їжею, необхідним медичним обслуговуванням, свідомо ігнорує такі потреби у вихованні сина як навчання та розвиток, а також окрім всього у жодний спосіб та у будь-якій формі мати не бере ні матеріальної ані фінансової участі у житті дитини. Разом з цим, з початку 2021 року і до сьогодні ОСОБА_3 перебуває на повному утриманні та самостійному і одноосібному вихованні батька без жодної та будь-якої форми і порядку участі в цьому матері й тим більше навіть, як можна констатувати, свідомого ухилення матері та навіть ігнорування нею таких обов`язків.

Позивач зазначає, що звернення із позовом про встановлення фактів ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та самостійного виховання та утримання дитини батьком зумовлене необхідністю вирішення юридичних питань стосовно ОСОБА_3 без участі матері, яка вже тривалий час не приймає участі в його житті. Зокрема, для виїзду дитини за кордон без документального оформлення згоди матері; самостійного вирішення питань, що обумовлюються проживанням дитини з батьком, але для яких потребується згода другого із батьків, в даному випадку матері; можливості забезпечити синові відпочинок за кордоном; оформлення в майбутньому (за необхідності) соціальної допомоги від держави як батьку, який самостійно виховує дитину; вирішення інших юридичних питань, які пов`язані із самостійним вихованням та утриманням батьком дитини без участі в цьому матері з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Таким чином, визнання судом того, що мати не виконує батьківських обов`язків, а позивач самостійно виховує та утримує малолітнього сина без будь-якої сторонньої допомоги, породжує для заявника юридичні наслідки, тобто від наслідків вирішення даного спору буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав батька дитини.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 11.11.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

11.12.2024 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Якименка М.М., в якій останній просив, провести підготовче засідання без його з позивачем участі, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

11.12.2024 року до суду надійшла заява представниці Органу опіки та піклування виконавчого комітуту Миколаївської міської ради Батовська Ю.В., в якій остання просила провести розгляд справи без її участі. Також зазначила, що орган опіки та піклування згілно ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України (далі СК України) не надає висновків про встановлення фактів ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та висновків про самостійне виховання та утримання дитини батьком.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка, яка повідомлена належним чином про час, місце та дату слухання справи, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну за яву не надала.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав наведених в ньому та наполягали на задоволенні в повному обсязі.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 пояснив, що не спілкувався з матір`ю вже близько 5 років та не бажає з нею спілкуватися.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

21 жовтня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 421.

20 листопада 2014 року напродився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 27.11.2024 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №188 та батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2021 року у справі №490/8858/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.10.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 421, розірвано.

Актом оцінки потреб сім`ї/особи (період проведення обстеження початок 04.01.2022р. та завершення 11.01.2022р.) встановлено та вказано інформацію про членів сім`ї за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме: проживання з батьком його малолітнього сина ОСОБА_3 .

З Висновку експерта Державного науководослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 17.08.2021 р. № СЕ-19-21/22759-ПС вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ставиться до батька ОСОБА_1 - позитивно, до матері ОСОБА_2 - негативно. Особливості та характер стосунків ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 характеризується емоційним відторгненням, наявністю дистанціювання та порушеною прив`язаністю. Однак для дитини матір є значимою та наявне бажання бачити матір за умов відсутності конфлікту між батьками.

З Висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС від 22.07.2022 №СЕ-19/115-22/5230-ПС вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ставиться до батька ОСОБА_1 - позитивно, до матері ОСОБА_2 - негативно. Зустрічі дитини з матір`ю мають мають відбуватися за згодою дитини, із попередньою психологічною підготовкою як дитини так і матері, за сприянням батька, на безпечній для дитини території, у присутності релевантних осіб, або за участі психолога.

З Висновку експертів Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами судової психологічної експертизи від 02.01.2023р. №СЕ-19-22/4326-ПС, вбачається, що ставлення дитини до матері характеризується небажанням спілкуватися із нею та дистанціюванням, що ймовірно сформувалось внаслідок деструктивної комунікації з дитиною. прив`язаність дитини до матері - порушена.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.09.2023 року у справі №490/9638/21 (провадження 33/812/145/23) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.09.2023 року у справі №490/103/22 (провадження 33/812/146/23) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2024 року у справі №490/1087/21, яке набрало законної сили 17.09.2024 року визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2024 року у справі №490/1903/21, яке набрало законної сили 21.01.2025, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

При цьому, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини - ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Частиною першою статті 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

При цьому, статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Таким чином, батьківські обов`язки є невідчуджуваними, а у відповідності до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

При цьому, права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (стаття 159 СК України).

Верховий Суд сформував правову позицію в постанові від 29.09.2021 по справі №459/3411/18, провадження № 61-10531св21, відповідно до якої ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд зазначає, що самостійне виховання дитини одним з батьків можливе у разі ухилення іншим з батьків від виконання своїх батьківстьких обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У цій справі судом встановлено, що батьки дитини не дійшли обопільної згоди щодо форми участі у вихованні дитини.

При цьому, з огляду на встановлені судом обставни мати дитини - відповідачка, бажала приймати участь у вихованні дитини. Про наявність такого бажання та відповідно вжиття відповідачкою заходів направлених та реалізацію свого права щодо виховання дитини свідчить, крім іншого, наявність спору між сторонами щодо місця проживання дитини (справа №490/1087/21).

При цьому, обрана форма реалізації відповідачкою батьківського обов`язку щодо виховання дитини ОСОБА_3 зумовлена її внутрішнім психологічним станом, життєвою ситуацією, в якій перебуває відповідачка, а також негативними відносинами з позивачем та не свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, а лише підтверджує специфічну (не оптимальну) обрану форму їх реалізації.

Таким чином, суд констатує, що в даній справі позивачем доведено що виховання дитини - ОСОБА_3 , дійсно здійснюється самостійно батьком, натомість судом встановлено недоведеність ухилення матір`ю - відповідачкою від виконання батьківського обов`язку щодо виховання дитини.

При цьому, хоча позивач і утримує сина самостійно, а з позивачки рішенням суду стягнуті аліменти на утримання її сина ОСОБА_3 , натомість позивачем не надано суду доказів на підтвердження саме умисного ухилення позивачкою від сплати аліментів за фактичної наявності у неї можливості їх сплачувати у визначеному судом розмірі, а за такого і відсутні підстави для встановленння факту ухилення відповідачки від обов`язку утримувати свою дитину.

За такого, в частині вимог щодо встановлення факту ухилення матері ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід відмовити.

Натомість, з урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає доведеним факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в цій частині позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування (код ЄДРПОУ: 0405661, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20) про встановлення фактів ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та самостійного виховання та утримання дитини батьком, задовольнити частково.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін