Справа № 352/285/25
Провадження 2/352/387/25
У Х В А Л А

31 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання іпотечного договору припиненим,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання іпотечного договору припиненим, в якому просила визнати припиненим іпотечний договір Д-1284 посвідчений 10.10.2007 року приватним нотаріусом та виключити з Державного реєстру іпотек відомості за реєстраційним номером 5816193 про реєстрацію договору іпотеки Д-1284 та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про реєстрацію заборони на нерухоме майно.

12.08.2024 року на офіційному вебсайті Верховного Суду в мережі Інтернет оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Справа №910/6826/24 розглядається у Господарському суді міста Києва.

В судовому засіданні на вирішення поставлено питання щодо передачі справи до Господарського суду міста Києва.

Позивач проти передання справи до Господарського суду міста Києва заперечила.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та додані документи, суд приходить до наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).

Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі№ 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року в справі № 918/335/17, від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20), постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року в справі № 910/1116/18,від 12 січня 2021 року в справі № 334/5073/19) міститься висновок, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року в справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року в справах № 289/718/18 та № 289/2210/17).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач звернулась до суду із позовом про визнання іпотечного договору припиненим, іпотекодержателем якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», відносно якого в провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа про банкрутство, то даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно в Постанові Великої Палати Верховного Суду за №607/6254/15 від 15.01.2020 зроблено висновок про те, що провадження у цивільній справі не потрібно закривати, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 Кодексу України з питань банкрутства.

За таких обставин дану справу слід передати до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/6826/24 про неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

На підставі ст.7 Кодексу України з питань банкрутства, керуючись ст.ст. 260-261 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу №352/285/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання іпотечного договору припиненим передати до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/6826/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Згідно з ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.