Справа № 135/1477/24
Провадження № 22-ц/801/561/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 рокуСправа № 135/1477/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, що продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області у складі судді Волошиної Т. В. від 09 грудня 2024 року,

встановив:

19 листопада 2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на неї в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , які 28 вересня 2007 року розірвали шлюб.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 31 січня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (матері ОСОБА_1 , яка 05 вересня 2014 року змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 ) стягувались аліменти на неї в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. 12 листопада 2024 року стягнення аліментів з ОСОБА_6 припинилось, але вона продовжує навчатись на денній формі у Вінницькому фаховому коледжі мистецтв ім. М. Д. Леонтовича, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги від батька на придбання продуктів харчування, одягу, підручників тощо.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, аліменти на неї в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 листопада 2024 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка є студенткою третього курсу Вінницького фахового коледжу мистецтв ім. М. Д. Леонтовича, навчання здійснюється на денній формі, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати самостійний дохід і, відповідно, вказує на потребу в матеріальній допомозі. ОСОБА_2 є працездатним, має стабільний дохід. Факт відсутності його фінансової підтримки повнолітньої дочки визнано відповідачем у ході судового розгляду, а запропонований розмір аліментів 1/6 частини всіх його доходів визнано ним обґрунтованим.

Суд відхилив доводи ОСОБА_2 про те, що у нього на утриманні перебуває дитина його дружини, батьком якої він не є, тому що у нього немає обов`язку її утримувати, але погодився саме з розміром аліментів, визнаним відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції змінити, визначивши розмір стягуваних аліментів в 1/4 частці заробітку (доходу) ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру аліментів суд взяв до уваги лише часткове визнання позову відповідачем, не навівши жодних аргументів про те, чому саме з його, а не позицією позивачки він погодився.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Частини перша та друга статті 367 ЦПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8), яка є студенткою ІІІ курсу денного відділення Вінницького фахового коледжу мистецтв ім. М. Д. Леонтовича, термін навчання з 01 вересня 2022 року до 30 червня 2026 року (а. с. 16).

Згідно з частиною першою статті 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх сина / дочку).

СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін, диспозитивність судового процесу (частини перша, друга, пункти 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (таке ж положення містить частина перша статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частинах першій третій статті 13 ЦПК України установлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частина друга статті 77 ЦПК України предметом доказування визначає обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом цих норм права на позивачів у справах про стягнення аліментів на повнолітніх сина / дочку покладається обов`язок доведення того, що такі син / дочка продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьків.

Натомість відповідачі, які заперечують проти позову через неможливість надання утримання чи проти визначеного позивачем розміру такого утримання, зобов`язані довести, що або їх майновий стан взагалі не дає змоги утримувати повнолітніх сина / дочку, або стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі поставить їх у скрутне матеріальне становище (гірше ніж матиме отримувач аліментів чи інший з його батьків), або навпаки розмір їх заробітку (доходу) є надто великим аби визначена позивачем сума була обґрунтовано необхідною для його утримання у зв`язку із навчанням, а не сприяла безпідставному збагаченню отримувача аліментів.

Оскільки ОСОБА_1 після досягнення повноліття у зв`язку із навчанням на денному відділенні продовжує потребувати матеріальної допомоги, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача.

Разом з тим погодитись із висновком суду щодо визначення розміру аліментів, зокрема про те, що обґрунтованим їх розміром є саме 1/6 частка заробітку (доходів) відповідача, неможна, тому що єдиною обставиною, якою ОСОБА_2 обґрунтовував свої заперечення проти розміру аліментів, визначеного ОСОБА_7 , була наявність у його теперішньої дружини дитини, батьком якої він не є.

Суд правильно виснував, що відповідач не має обов`язку утримувати цю дитину, але які саме обставини він взяв до уваги, щоб визначити аліменти у розмірі, з яким погодився саме ОСОБА_7 , а не розмірі, на якому наполягала позивачка, не зазначив. Уваги на те, що жодних доказів про майновий стан відповідача, його заробіток (дохід) у справі немає, не звернув, а тому помилково виснував, що аліменти потрібно стягувати в розмірі 1/6, а не 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , відповідно рішення суду першої інстанції підлягає зміні у резолютивній його частині.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року змінити.

Визначити аліменти, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчатись, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 листопада 2024 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Абзац третій із резолютивної частини рішення виключити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 816 (тисячу вісімсот шістнадцять) грн 80 к. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета