Справа № 462/35/24 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3163/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника Львівської міської ради Поповича Я.Д., представника ОСОБА_1 Бартман Л.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2024 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

Позовна заява мотивована тим, що, що Львівська міська рада є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради від 15 червня 2023 року №4-2403-8031, інформація щодо прийнятих Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування земельної ділянки для обслуговування приміщення будівлі магазину літ «Б-1» загальною площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 відсутня.

Згідно з ухвалою Львівської міської ради №6107 від 26 грудня 2019 року «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова» тимчасову споруду на АДРЕСА_1 внесено до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. Відповідно до п.3 ухвали Львівської міської ради від 26 травня 2023 року №3251 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 26 грудня 2019 року №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» вирішено вилучити з додатка до ухвали міської ради від 26 грудня 2019 року № 6107 тимчасові споруди на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), площа ОКЕБ - 28 та 30 кв.м. З вказаного можна прийти до висновку, що за вказаною адресою Львівська міська рада погоджувала лише визначення окремого елементу благоустрою для розміщення тимчасової споруди. Документи на право користування земельною ділянкою відсутні.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення літ. «Б-1» загальною площею 54,9 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101) перебуває у власності ОСОБА_1 .

27 серпня 2010 року Господарським судом Львівської області по справі №19/117 за позовом ТзОВ «Захід Авто Центр» до Львівської міської ради про визнання права власності, прийнято рішення яким визнано право власності на приміщення будівлі магазину літ «Б-1» площею 52,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

27 вересня 2010 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєстровано за ТзОВ «Захід Авто Центр» право власності на приміщення будівлі магазину літ «Б-1» площею 52,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення господарського суду Львівської області від 27 серпня 2010 року по справі №19/117.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно 23 грудня 2010 року Стоцком Т.Л., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, на підставі договору купівлі-продажу №1694 від 13 жовтня 2010 року було здійснено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Приватним підприємством «Світ-плюс».

20 квітня 2011 року Стоцком Т.Л., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, на підставі договору купівлі-продажу №492 від 23 березня 2011 року було здійснено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №1137 від 27 квітня 2021 року виданої ОСОБА_1 встановлено, що внаслідок переобмірів та перерахунку площ, загальна площа приміщення будівлі магазину літ «Б-1» змінилася з 52,3 кв.м. на 54,9 кв.м.

05 квітня 2011 року Львівським апеляційним господарським судом прийнято постанову у справі №19/117, якою скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 27 серпня 2010 у вказаній справі.

Згідно з наданою інформацією управлінням архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради від 17 травня 2023 року №4-2401-6573 містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101) Львівською міською радою та її виконавчими органами не надавались.

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 12 травня 2023 року зазначено, що у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про видачу дозвільних документів на виконання будівельних робіт та готовності об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі речових прав на нерухоме майно, інформації про прийняття декларації про готовність об`єкта до експлуатації площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 немає.

08 червня 2023 року головним спеціалістом відділу державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради, провідного спеціаліста відділу районних архітекторів управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради, начальника відділу соціально-економічного розвитку Залізничної районної адміністрації було здійснено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

За результатами даного обстеження було складено акт обстеження земельної ділянки №230 від 08 червня 2023 року де встановлено, що ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку комунальної власності орієнтовною площею 0,0059 га для обслуговування нежитлової споруди на АДРЕСА_1 .

Станом на дату проведення обстеження земельної ділянки відсутні відповідні рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та відсутні вчинені правочини щодо такої земельної ділянки.

Відтак, на даний час, ОСОБА_1 самовільно зайняв та фактично використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,0059 га на АДРЕСА_1 шляхом розміщення вказаної вище споруди за відсутності відповідного рішення Львівської міської ради про передачу у власність або користування (оренду) даної земельної ділянки, чим порушує право власності Львівської міської територіальної громади на земельну ділянку.

З врахуванням зазначених обставин просили позов задовольнити, усунути перешкоди в користуванні Львівською міською радою земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення нежитлової будівлі літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м., з припиненням права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2024 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні Львівською міською радою земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення нежитлової будівлі літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101) з припиненням права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради судовий збір в розмірі 2 684 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що Львівська міська рада була повідомлена та була учасником розгляду справ про визнання права власності на будівлю магазину літ. «Б-1» площею 52,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що право власності на вищезазначену нежитлову будівлю вперше було зареєстроване за ТзОВ «Захід Авто Центр» - ще 27 вересня 2010 року, тоді як Постанова Львівського апеляційного господарського суду у справі № 19/117 була ухвалена 05 квітня 2011 року.

Вважає, що Львівська міська рада усвідомлюючи та будучи повідомленою про наявність спору щодо визнання права власності на вищезазначену будівлю, «забуває» про такий спір, та протягом усіх цих років не порушує питання про усунення перешкод в користуванні, шляхом знесення, проте лише у 2024 році подає позов вже до добросовісного набувача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо позиції Позивача, який заявляючи вимоги про припинення його права власності виключно намагався витребувати спірну земельну ділянку з його володіння та уникнути застосування до спірних правовідносин приписів статей 387 та 388 ЦК України щодо неможливості витребування спірного майна у нього, як у добросовісного набувача.

На думку скаржника, така процесуальна поведінка призводить до виникнення прецеденту щодо позбавлення добросовісного володільця правового захисту, наданого йому не лише нормами статей 387 і 388 ЦК України, а й загалом як матеріальним так і процесуальним правом, що є абсолютно неприйнятним.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м.Львова у справі № 462/35/24 від 17 вересня 2024 року в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Позивача відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника Львівської міської ради Поповича Я.Д. на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом та матеріалами справи встановлено, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 квітня 2011 року скасоване рішення Господарського суду Львівської області у справі №19/117 за позовом ТзОВ «Захід Авто Центр» до ЛМР про визнання права власності на приміщення, яким було визнано право власності ТзОВ «Захід Авто Центр» на приміщення, в тому числі на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 52,3 кв.м.

Даною постановою Львівського апеляційного господарського суду встановлено, що на момент придбання ТзОВ «Захід Авто Центр» торгівельних павільйонів за договорами купівлі-продажу, останні не були приміщеннями. Відповідач, що їх відчужував, не мав належним чином оформлених правовстановлюючих документів на це майно, як на приміщення. Державна реєстрація права власності на спірне майно, як на об`єкт нерухомості, не проводилася. Відтак, позовні вимоги ТзОВ «Захід Авто Центр» про визнання права власності на приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 52,3 кв.м. є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обо`єкта нерухомого майна від 29.12.2023 вбачається, що власником нежитлової будівлі літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , який зареєстрував своє право власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2011 року.

Львівська міська рада є власником спірної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування ЛМР від 17 травня 2023 року, останнім містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва нежитлової будівлі (павільйону) за адресою: АДРЕСА_1 не надавалися.

Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ЛМР від 17 травня 2023 року у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про видачу дозвільних документів на виконання будівельних робіт та готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1

Згідно листа Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування ЛМР від 15 червня 2023 року, інформація щодо прийнятих Львівською міською радою (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування земельної ділянки для обслуговування приміщення будівлі магазину літ «Б-1» загальною площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна:101) в управлінні земельних ресурсів відсутня. Інформація стосовно підготовки проектів ухвал Львівської міської ради про надання згоди на виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки для обслуговування приміщення будівлі магазину літ. «Б-1» (реєстраційний номер майна:101) в управлінні земельних ресурсів відсутня.

Згідно листа Управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту містобудування ЛМР від 28 вересня 2023 року встановлено, що спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування за участю представників управління архітектури та урбаністики, Залізничної районної адміністрації проведено обстеження земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 . В результаті обстеження встановлено, що громадянин ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку комунальної власності орієнтовно площею 0,0059 га для обслуговування нежитлової споруди на АДРЕСА_1 . Станом на дату проведення обстеження земельної ділянки відсутні відповідні рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та відсутні вчинені правочини щодо такої земельної ділянки. За результати обстеження складено відповідний акт обстеження земельної ділянки № 230 від 08 червня 2023 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд виходив з тих підстав, що у ОСОБА_1 відсутні будь які первинні правовстановлюючі документи, які б підтверджували відповідне речове право на користування земельною ділянкою, на якій зареєстровано спірну нежитлову будівлю. Спірне нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці комунальної власності за відсутності договору оренди земельної ділянки та зареєстроване за відповідачем без дотримання встановленої законом процедури отримання дозвільних документів для початку виконання будівельних робіт та документів, які засвідчують прийняття побудованого нерухомого майна в експлуатацію, що передує реєстрації права власності на це майно.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про основи містобудування», містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Відповідно до абз. 2, 3, 7 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Львівська міська рада, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Статтею 116 Земельного кодексу України унормовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011р.).

Відповідно до положень ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом б. ч.1 ст.211 та ст. 212 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням і охороною земель визначені Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель". Згідно зі статтею 1 вказаного Закону самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно із ч. 4 цієї статті не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Всупереч ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанові Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2011 за відповідачем є зареєстроване право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є приміщенням, а відтак таке майно не підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц виклала висновок про те, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Такий негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

У постанові від 02 червня 2021 року у справі № 509/11/17 Верховний Суд дійшов висновку, що належними відповідачами за вимогами про знесення самочинно збудованого майна, приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна мають бути чинні власники спірного майна.

Суд першої інстанції, встановивши, що будівля під літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101) є тимчасовою спорудою, яка не відносяться до нерухомого майна, а відповідач ОСОБА_1 використовує спірну земельну ділянку Львівської міської ради без установлених законом підстав, дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 152 ЗК України.

Колегія суддів звертає увагу, що користування спірною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та не нежитловою будівлю літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м., фактично було узаконено у спосіб не передбачений нормами чинного законодавства, а саме в спосіб ухвалення рішення Господарським судом Львівської області у справі №19/117, яке в подальшому було постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 квітня 2011 року скасоване з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ТзОВ «Захід Авто Центр» до Львівської міської ради про визнання права власності в тому числі на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 52,3 кв.м.

З огляду на наведене позов Львівської міської ради про усунення перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення нежитлової будівлі літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101) з припиненням права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101).

Покликання ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції про пропущення Львівською міською раду строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом не може бути підставою скасування законного судового рішення, узаконення у такий спосіб спірного самочинного будівництва та земельної ділянки для його обслуговування.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через його необґрунтованість. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21 звертала увагу на те, що приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96)).

Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц, від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21 приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення.

Наявність спірного самочинного будівництва, нежитлової будівлі під літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101), порушує право Львівської міської ради, як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на володіння, користування та розпорядження такою ділянкою, тому вона звернулася за захистом свого права у спосіб усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення нежитлової будівлі літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м., з припиненням права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. «Б-1», площею 54,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що не є віндикаційним позовом.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.