Провадження №: 2-з/755/56/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2025 р.суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 про забезпечення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на нерухоме майно, -

у с т а н о в и л а:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, у якому позивач просить поділити нежитлову будівлю - цех деревообробки (літера Б), загальною площею 3965,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках.

19.03.2025 року до суду надійшов позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 , у якому третя особа з самостійними вимогами, зокрема, просить визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю: цех деревообробки (літера «Б») загальною площею 3965,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Ухвалою суду від 25.03.2025 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору залишено без руху.

29.03.2025 року до суду надійшла виправлена позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на нерухоме майно.

Станом на час постановлення цієї ухвали судом не вирішене питання про можливість прийняття позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, оскільки справа розглядається за правилами загального позовного провадження і підготовче засідання, у якому має бути вирішене питання про можливість прийняття до розгляду позову третьої особи з самостійними вимогами, призначене на 22.05.2025 року.

Натомість ч. 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У своїй постанові від 14.06.2021 року в справі №308/8567/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що: законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно; першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті; у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку із наведеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду в складі колегії судів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2020 року в справі № 520/9674/19 (провадження № 61-4032св20).

За наведених обставин суд вважає за можливе розглянути заяву ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до вирішення питання про прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Отже, 20.03.2025 року до суду надійшла заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 про забезпечення позову третьої особи із самостійними вимогами предмет спору, у якій ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю: цех деревообробки (літера «Б») загальною площею 3965,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Обґрунтовуючи вимоги заяви ОСОБА_1 посилається на те, що йому стало відомо про перебування в провадженні суду позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, предметом якого є нежитлова будівля - цех деревообробки (літера Б), загальною площею 3965,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.11.2014 року. Заявник вказує, що 21.07.2014 року маючи на меті придбати вказане нерухоме майно, ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір комісії №2107 за яким ОСОБА_2 за кошти ОСОБА_1 та в його інтересах мав прийняти участь в аукціоні та придбати для ОСОБА_1 зазначене вище нерухоме майно. Після того, як ОСОБА_1 дізнався про наявність спору щодо поділу майна, останній звернувся до подружжя з вимогою повернути йому його майно, однак отримав відмову. Нещодавно ОСОБА_1 дізнався, що ОСОБА_2 має намір розпорядитись нерухомим майном. 28.02.2025 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4 договір завдатку, за яким основний договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна має бути укладений до 31.03.2025 року. Отже, існує реальна загроза, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнене або унеможливлене виконання рішення суду або ефективний захист порушених та оспорюваних прав та інтересів заявника.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатки до неї та матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи у позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 , зокрема, заявлено вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю: цех деревообробки (літера «Б») загальною площею 3965,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Належність відповідачу за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 спірного майна підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.11.2014 року.

Крім того, станом на час вирішення заяви ОСОБА_1 судом перевірені дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких ОСОБА_2 є власником спірного нерухомого майна.

Разом з цим, із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що спірне нерухоме майно є предметом іпотеки за договором іпотеки від 28.12.2016 року. Іпотекодержатель - ОСОБА_5 .

Вказаний договір іпотеки виступає видом забезпечення виконання зобов`язань за договором позики укладеним 28.12.2016 року між ОСОБА_1 , як позичальником, та ОСОБА_5 , як позикодавцем, на суму 1504000,00 дол. США (еквівалент 0,00 грн.).

Будь-які данні про сплату заборгованості за вказаним договором позики та припинення іпотеки спірного майна матеріали справи не містять.

У той же час Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 серпня 2022 року № 361/3446/21 (провадження № 61-19445св21) та у постанові № 2-4758/10 (провадження № 61-7877св22) дійшов висновку про те, що наклавши арешт на іпотечне майно, місцевий суд фактично вирішив питання про права та інтереси особи (іпотекодержателя), яка не була залучена до участі у справі. Накладення арешту на передане відповідачем в іпотеку нерухоме майно, безпосередньо впливає на майновий інтерес іпотекодержателя, який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна у встановленому законом порядку.

Отже, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову третьої особи з самостійними вимогами, оскільки спірне майно перебуває в іпотеці, за якою іпотекодаржателем є ОСОБА_5 , який не є учасником справи і накладення арешту на іпотечне майно призведе до порушення прав іпотекодержателя.

Суд також враховує, що поскільки спірне нерухоме майно перебуває під забороною відчуження в межах встановленої іпотеки, невжиття заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 про забезпечення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 01.04.2025 року.

Суддя -