ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3829/25 Справа № 174/914/24 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кошара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 02 березня 2013 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, подружнє життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим вони припинили сімейно-шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство, проживають у різних місцях. Спір про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю на даний час відсутній. Позивач вважає, примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, збереження шлюбу протирічить його інтересам. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд розірвати шлюб, укладений 02 березня 2013 року між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 березня 2013 року відділом реєстрації актів громадянського стану по П`ятихатському району та місту Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за актовим записом № 19.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Григорєва Д.В. про надання строку на примирення задоволено частково. Надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці, тобто до 15 грудня 2024 року. Провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення визначеного судом (а.с.28).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 02 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та місту Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за актовим записом № 19 розірвано. Судові витрати віднесено на рахунок позивача.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду від 22 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено за відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, та обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, з 02 березня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12, 13).

Позивач, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, посилався на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим вони припинили сімейно-шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство, разом не проживають. Спір про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю на даний час відсутній. Позивач вважає, примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить його інтересам (а.с.2-4).

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Григорєва Д.В. про надання строку на примирення задоволено частково. Надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці, тобто до 15 грудня 2024 року. Провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення визначеного судом (а.с.28).

Однак, сторони не примирилися, позивач відновлювати подружні стосунки не бажає, збереження шлюбу вважає не можливим, подальше знаходження шлюбу суперечитиме її інтересам. Позивач наполягав на розірванні шлюбу.

Подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому що сторони подружні відносини припинили, разом тривалий час не проживають, спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

Доказів на підтвердження того, що сторони примирилися та позивач бажає відновити подружні стосунки апеляційному суду надано не було.

Доказів на підтвердження того, що сторони дійсно проживають разом, між ними існують шлюбні відносини, сторони ведуть спільне господарство апеляційному суду також надано не було та матеріали справи таких доказів не містять.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18 (провадження № 61-1658св20).

Європейський суд з прав людини у справі Фернандес Мартінес проти Іспанії (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 р. зазначив: Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до ст. 8 надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом. При цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Таким чином, принцип добровільності шлюбу є правовою засадою, яка передбачає можливість укладення шлюбу тільки за наявності вільної, повної, усвідомленої та поінформованої згоди, а у разі дефекту вільного волевиявлення (відсутності хоча б одного із елементів добровільності), забезпечує правовий захист від примусового шлюбу шляхом визнання його недійсним. Принцип добровільності поширюється і на фактичне співжиття (фактичний союз), а також діє протягом всього перебування у шлюбних (або фактичних) відносинах і зумовлює обов`язок держави гарантувати свободу розірвання шлюбу.

Подальше існування шлюбу як добровільного союзу у разі відсутності вільної згоди чоловіка чи жінки на такий шлюб не може продовжуватись.

Добровільність шлюбу є триваючою умовою, тобто має вирішальне значення не тільки під час укладення шлюбу, але і протягом усього періоду його дії. Адже жоден із подружжя не може бути примушений до продовження шлюбу, на гарантування цього і передбачено право розірвати шлюб.

Отже, принцип добровільності в аспекті права на заборону примушення до продовження шлюбу реалізується через право розірвання шлюбу за взаємною заявою подружжя в позасудовому або судовому порядку (в порядку окремого провадження).

Поряд із цим закон передбачає можливість примусового розірвання шлюбу за заявою одного з подружжя.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Враховуючи, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, сім`я розпалася остаточно і не може бути збережена, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог, наявності підстав відмови у задоволенні позовних вимог позивача про розірвання шлюбу є безпідставними та необґрунтованими.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - скасувати.

Позовні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 02 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та місту

Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 19 розірвати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова