Справа № 954/400/24
Номер провадження 2/954/526/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 рокус-ще Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Гончаренка О.В., за участю секретаря судового засідання Гром О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Новоолександрівської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Новоолександрівської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області про встановлення факту смерті та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_3 у м. Краснознаменськ, Московської області, РФ. Він є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом, проте не зміг подати вчасно заяву про прийняття спадщини, оскільки він є моряком на міжнародних суднах дальнього плавання. З 12.02.2023р. по 15.08.2023р. ОСОБА_2 знаходився у рейсі (копія посвідчення моряка додається). Під час перебування у відкритому морі у ОСОБА_2 був відсутній мобільний та інтернет зв`язок. Тому він не знав та об`єктивно не міг знати про смерть своєї бабусі. Крім того, у позивача виникли труднощі з отриманням свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , а тому він не міг підтвердити її смерть. У вересні 2023 року позивачу вдалося отримати лише копію свідоцтва про смерть своєї бабусі. Тобто строк для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач пропустив з поважних причин. На підставі цього позивач просив встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації у м. Краснознаменськ Московської області та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у три місяці з моменту набрання законної сили рішення суду.

Представник Новоолександрівської сільської територіальної громади у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо встановлення факту смерті ОСОБА_3 .

На підставі наданих заявником документів, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації у м. Краснознаменськ Московської області є бабусею заявника ОСОБА_2 , що підтверджується наступними документами: копіями паспорта громадянина України і картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 ; копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , де батьком заявника зазначено ОСОБА_4 ; копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , де його матір`ю зазначено ОСОБА_3 ; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 від 25.02.2023 року, яке було видане 95000015 відділом № 2 управління ЗАГС по Одинцовському міському округу, міським округам Власиха і Краснознаменськ главного управління ЗАГС Московської області, з якого вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації у м. Краснознаменськ Московської області.

Таким чином, з досліджених судом документів, встановлено родинні відносини заявника з померлою, факт її смерті.

На підставі ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну і виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Зеленський В. підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Зеленський В. підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України.

На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX).

Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2).

Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

З дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть, видане в російській федерації, може підтверджувати факт смерті лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем.

Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю РФ.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23.

Відповідно до п.8 ч.1ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (стаття 319 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).

Суд вважає доведеним, що заявник - громадянин України позбавлений юридичної можливості засвідчити в Україні факт смерті бабусы в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежали від нього - військової агресії РФ проти України та неможливістю звернутися до органів реєстрації громадянського стану, де видано свідоцтво про смерть, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав.

Особисті немайнові та майнові права заявника перебувають у стані правової невизначеності, фактично заявник позбавлений прав, які пов`язані з оформленням спадкових прав, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту.

Подібна за змістом до спірної ситуація стосується встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Статтею 317 ЦПК України врегульовано особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Згідно із частиною третьою статті 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Державну реєстрацію смерті на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил (абзац сто двадцять шостий пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану).

Відповідно до частин дев`ятої - десятої статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У зв`язку із викладеним, суд вважає за необхідне встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації у м. Краснознаменськ Московської області в судовому порядку.

Вищезазначений висновок суд відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23.

Щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

З копії заповіту від 24.09.2018 року, посвідченого секретарем Новоолександрівської сільської ради Деркач О.В., вбачається, що ОСОБА_3 чотири земельні ділянки заповіла ОСОБА_2 .

Заяву про прийняття спадщини за заповітом позивач подав за місцем свого знаходження у м. Бухарест, Румунія 20.10.2023, що засвідчено в офісі Індивідуальної Нотаріальної Контори ОСОБА_5 в м. Бухарест, вул. Менделеєва, 1 сектору.

Згідно довідки Новоолександрівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 27.03.2025 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживала одиноко, інші особи за вказаною адресою не зареєстровані.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Законодавство України не містить вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд дослідив поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні вказаного позову, суд також керувався висновками Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Також враховане рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Враховуючи викладене, зважаючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3 на час розгляду справи ніким не прийнята, остання померла на території Російської Федерації у м. Краснознаменськ Московської області, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є єдиним шляхом отримання спадкового майна, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, позивач не зміг з поважної причини в межах строку, відведеного для звернення, звернутися з відповідною заявою до нотаріальної контори, тому суд вважає за можливе позовні вимоги в цій частині також задовольнити.

Керуючись ст.ст. 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Новоолександрівської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації у м. Краснознаменськ Московської області.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подачі заявипро прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Повернути ОСОБА_2 , надані на дослідження у судовому засіданні документи, а саме: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , оригінал заповіту від 24.09.2018 року, оригінал заяви від 05.02.2024 року до відділу ДРАЦС, оригинали листів від 08.03.2024 року та 04.01.2024 року, дублікат заяви від 20.10.2023 року про прийняття спадщини, інформацію з ДРРП.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяО.В. Гончаренко