Номер провадження: 22-ц/813/2575/25
Справа № 1512/2-1526/11
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

апелянта ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2

представника ОСОБА_2 - адвоката Стрункової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2024 року про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, постановленої під головуванням судді Куриленко О.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Одеської міської ради, ОСОБА_2 , про приведення об`єкту до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_2 , Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання права власності на самостійно збудоване нерухоме майно,

встановив:

31.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просиву визнати виконавчий лист від 05.04.2023 року у справі №1512/2-1526/11 про зобов`язання ОСОБА_1 знести чотирьохповерхову будівлю під літ. «А1», яка розташована на земельній1 ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог, заявник посилався на те, що у провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа №1512/2-1526/11 за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Одеської міської ради, ОСОБА_2 , про приведення об`єкту до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану, шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_2 , Інспекція ДАБК в Одеській області.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2014 року у справі №1512/2-1526/11, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05.12.2022 року, задоволено позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради та зобов`язано ОСОБА_1 власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан 31/1000 частину об`єкту нерухомості під літ. «А1», який знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 17.09.2009 року, шляхом: знесення чотирьохповерхового будинку під літ. «А1» та побудови під літ. «б», та приведення до попереднього стану дачної будівлі літ «Б» та дачної будівлі літ. «А»; задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи: Одеської міської ради, та зобов`язано ОСОБА_1 знести чотирьохповерхову будівлю під літ. «А1», яка розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 20.09.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного суду від 05.12.2022 року залишено без змін.

05.04.2023 року на підставі вищевказаного рішення суду першої інстанції було видано дублікат виконавчого листа.

03.06.2024 року на підставі дублікату виконавчого листа від 05.04.2023 року Київським відділом ДВС у м. Одесі Південного МУ МЮУ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 щодо зобов`язання ОСОБА_1 знести чотирьохповерхову будівлю під літ. «А1», яка розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , зі строком виконання у 10 днів. 17.06.2024 року постановою державного виконавця Київського відділу ДВС у м. Одесі Південного МУ МУЮ (м. Одеса) у виконавчому провадженні НОМЕР_1 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду.

20.06.2024 року боржник ОСОБА_1 звернувся до Київського відділу ДВС у м. Одесі Південного МУ МУЮ (м. Одеса) у виконавчому провадженні НОМЕР_1 із клопотанням щодо неможливості виконання виконавчого листа від 05.04.2023 року у справі № 1512/2-1526/11 та закінчення у зв`язку із цим виконавчого провадження НОМЕР_1.

Вказане клопотання було мотивоване тим, що згідно з висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи від 15.01.2024 року №02/24, попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 ККУ, демонтаж чотирьохповерхового будинку під літ. «А1», побудови літ. «Б» і дачної будівлі літ. «А» по АДРЕСА_1 неминуче призведе до нанесення шкоди дачним будівлям літ. «Б» та літ. «А», та може призвести до виникнення аварійної ситуації в чотирьох суміжно зблокованих сусідніх будинках.

25.06.2024 року листом №83202 Київський відділ ДВС у м. Одесі Південного МУ МУЮ (м. Одеса) надав відповідь на вищевказане клопотання від 20.06.2024, в якому повідомив про можливість звернення до суду із заявою про роз`яснення рішення суду, не надавши відповіді по суті клопотання (а.с.24).

27.06.2024 року ОСОБА_1 у ВП НОМЕР_1 було сплачено виконавчий збір у сумі 16 000,00 грн., мінімальні витрати виконавця у сумі 269,00 грн. та штраф у сумі 1 700,00 грн., всього у розмірі 17 969,00 грн. (а.с.25).

На думку заявника, він вчинив усі можливі дії для виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2014 року у справі №1512/2-1526/11, однак воно фактично не може бути виконане з незалежних від нього об`єктивних причин.

У зв`язку з наведеним, заявник просив визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню з інших причин, а саме неможливістю виконання рішення у натурі, згідно з висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи від 15.01.2024 року №02/24, з посиланням на ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.244-247).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.59-60).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,суд першої інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_1 не містить законних та обґрунтованих підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, рішення суду є чинним, а тому підлягає виконанню, однак відповідачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не виконане.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

За змістом положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, у відповідності до вищевказаної норми процесуального права виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадках:

-якщо його було видано помилково;

-якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

-видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

-коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

-видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

-помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

-видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

-пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Що стосується висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 15.01.2024 року №02/24, на який посилається заявник ОСОБА_1 ( а.с. 201-212), та в якому зазначено, що демонтаж чотирьохповерхового будинку під літ. «А1», побудови літ. «Б» і дачної будівлі літ. «А» по АДРЕСА_1 неминуче призведе до нанесення шкоди дачним будівлям літ. «Б» та літ. «А», та може призвести до виникнення аварійної ситуації в чотирьох суміжно зблокованих сусідніх будинках, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який, окрім іншого, зазначив, що вищевказаний висновок не містить переліку проведених конкретних робіт та дій, які необхідні для виконання рішення суду, переліку необхідної техніки та обсягу робіт для знесення чотирьохповерхової будівлі під літ. «А1», яка розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили, та залишено без змін постановою Верховного Суду від 20.09.2023 року (а.с.81-83), за змістом п.9 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України підлягає обов`язковому виконанню.

З цих підстав, посилання заявника ОСОБА_1 на висновок експерта ОСОБА_3 від 26.02.2025 року (а.с.107-120, 139-152), як на обставину неможливості проведення демонтажу 4-хповерхового будинку під літ. «А1», побудови під літ. «б» та приведення до попереднього стану дачної будівлі літ. «Б» і дачної будівлі літ «А» по АДРЕСА_2 (299/9) в м. Одесі з використанням важкої техніки, є технічно неможливим, є безпідставним, тим більше, що виконання рішення суду можливе і без використання тяжкої техніки, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначила третя особа - ОСОБА_2 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу було прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року про відмову у задоволенні заяви щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконаннюзалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.03.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева