Справа № 522/7573/21
Провадження № 4-с/522/3/25
УХВАЛА

19 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник Одеська міська рада, про визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 27.11.2024 року через систему «Електронний суд» надійшла скарга ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Степанишиною Альоною Сергіївною, заінтересовані особи: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник Одеська міська рада, про визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, згідно якої просить:

- визнати неправомірними рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденка Олександра Сергійовича щодо винесення повідомлення від 11.09.2024 № 33499 про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2023 у справі № 522/7573/21.

- зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденка Олександра Сергійовича прийняти до виконання виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2023 у справі № 522/7573/21 та відкрити виконавче провадження.

Матеріали скарги суддя отримала 28.11.2024 року.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року скаргу було залишено без руху та надано скаржнику строк на усунення недоліків. Недоліки скарги були усунуті 03.12.2024 року.

Заяву про усунення недоліків суддя отримала 04.12.2024 року.

Ухвалою суду від 05.12.2024 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 12.12.2024 року.

До суду 10.12.2024 року від представника Одеської міської ради надійшли заперечення на скаргу, у яких зазначено, що законодавством встановлено відповідний імперативний порядок, за яким рішення судів про стягнення коштів з державних органів та органів місцевого самоврядування виконуються виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не в порядку примусового виконання рішень органами державної виконавчої служби. Відтак дії старшого державного виконавця Пхіденка О.С. є правомірними та ґрунтуються на нормах закону, оскільки органи державної виконавчої служби в силу закону не наділені повноваженнями на примусове виконання рішень про стягнення коштів з місцевого бюджету.

У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщення Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 12.12.2024 року, відкладено на 20.01.2025 року.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області розгляд справи, призначений на 20.01.2025 року, відкладено на 25.02.2025 року.

У судове засідання 25.02.2025 року з`явилися представник ОСОБА_1 -адвокат Степанишина А.С. та представник ОМР-Лебєдєва Д.Ф. Розгляд справи відкладено на 19.03.2025 року у зв`язку з неявкою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та з метою повторного виклику.

У судове засідання 19.03.2025 року з`явилася представник ОМР-Лебєдєва Д.Ф., просила відмовити у задоволені скарги, оскільки виконавець діяв правомірно, у ОМР відсутні рахунки і це має здійснюватися в порядку постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 та виключно органами ДКС. Тобто виконання такого рішення передано виключно ДКС України. Від представника ОСОБА_1 -адвоката Степанишиної А.С. надійшла заява про розгляд скарги за відсутності представника скаржниці. каргу підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2022 року позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участі третіх осіб: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», Комунальне підприємство «Міськзелентрест», про відшкодування збитків залишено без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2022 року скасоване постановою Одеського апеляційного суду від 15.11.2022 року, позов задоволено, стягнуто з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 : відшкодування матеріальних збитків у розмірі 186 033,64 грн; витрати на проведення експертних досліджень автомобіля у загальному розмірі 7 900 грн; судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 4 650,94 грн.

На виконання постанови Одеського апеляційного суду Приморським районним судом м. Одеси 09.02.2023 року видано виконавчий лист.

09.03.2023 року Управлінням Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області повернуло виконавчий лист у справі № 522/7573/21 без виконання на підставі пп. 3 п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 у зв`язку з тим, що Одеська міська рада не має відкритих рахунків в органі Казначейства.

Юридичний департамент Одеської міської ради листами від 30.01.2023 року № 148вих та від 27.03.2023 року № 572вих, а також департамент фінансів Одеської міської ради листом від 16.03.2023 року № 05-14-117/22-ЗПІ на відповідні запити представника ОСОБА_1 повідомляли, що виконання постанови суду у справі № 522/7573/21 може бути здійснено виключно у примусовому порядку органами Казначейства відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, незважаючи на повідомлення ОСОБА_1 про те, що вона вчинила всі дії як стягувач щодо виконання рішення суду, про які повідомлялось у листах юридичного департаменту Одеської міської ради та департаменту фінансів Одеської міської ради.

24.04.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про зміну способу виконання постанови Одеського апеляційного суду від 15.11.2022 у справі № 522/7573/21 шляхом стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 198 584,58 грн за рахунок місцевого бюджету з рахунку розпорядника бюджетних коштів бюджету Одеської міської територіальної громади - виконавчого комітету Одеської міської ради.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2023 у справі № 522/7573/21, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2024 року, у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.06.2024 у справі № 522/7573/21 заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 15.11.2022 року залишено без задоволення.

23.08.2024 року Управлінням Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області повернуло виконавчий лист у справі № 522/7573/21 без виконання на підставі пп. 3 п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 у зв`язку з тим, що Одеська міська рада не має відкритих рахунків в органі Казначейства.

До вказаного листа додано лист юридичного департаменту Одеської міської ради від 14.08.2024 року № 1393вих, в якому зазначено про те, що "викладене унеможливлює вжиття заходів зі стягнення коштів на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 15.11.2022 року у справі № 522/7573/21 безпосередньо з Одеської міської ради на виконання Порядку № 845".

Таким чином, юридичний департамент Одеської міської ради повідомив, що виконання рішення суду у справі № 522/7573/21 не може бути здійснено органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

02.09.2024 року Міністерство юстиції України листом № 122156/ПI-С-5721/20.3.2 повідомило наступне: «Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на теперішній час перебувають виконавчі провадження N?N? 70806965, 75664018, 75558186, про стягнення коштів з Одеської міської ради () на користь ПАТ НАЕК «Укренерго», ОСОБА_2 та Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Бригантина».»

Таким чином, на примусовому виконанні Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають три відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є Одеська міська рада, що свідчить про вчинення дій щодо виконання виконавчого листа у справі № 522/7573/21 органами державної виконавчої служби.

З матеріалів справи судом вбачається, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Пхіденком О.С. здійснено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.09.2024 року № 33499, зазначивши що, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у зв`язку із тим, що вказаний виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 вказані рішення виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, № 1404-VIII (далі - Закон ).

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ст.ст. 5, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Органи та установи, зазначені в частинах 1-3 цієї статті, не є органами примусового виконання.

Водночас, відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету та місцевого бюджету.

Статтею 25 БК України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Пункт 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України регламентує, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів з державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

У даному випадку, боржником за виконавчим листом від 09.02.2023 року у справі N? 522/7573/21, виданим Приморським районним судом м. Одеси, є Одеська міська рада, яка є органом місцевого самоврядування, та відповідно до вищезазначених приписів є бюджетною установою.

Крім того, механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до п. З Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємства, установ, організацій).

Таким чином вбачається, що законодавством встановлено відповідний імперативний порядок, за яким рішення судів про стягнення коштів з державних органів та органів місцевого самоврядування виконаються виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не в порядку примусового виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Також слід наголосити, що у постановах від 20.06.2018 року у справі № 916/1227/16 та від 27.02.2019 року у справі № 913/355/15 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що саме Держказначейство є встановленою особою, яка здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 908/54/17, предметом розгляду якої була правомірність повернення державним виконавцем виконавчого документу з тих підстав, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, Верховний Суд акцентував увагу на тому, що боржником за виконавчим документом Мелітопольська міська рада Запорізької області, тобто орган місцевого самоврядування, Мелітопольська міська рада Запорізької області є представницьким органом місцевого самоврядування, бюджетною установою, місцевими бюджетами є, у тому числі, бюджети місцевого самоврядування.

Виходячи з фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, колегія суддів Верховного Суду погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що виконавчий документ у цій справі має виконуватись органами Казначейства.

Крім того, враховуючи приписи ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», БК України, Порядку № 845, виконавчий документ, боржником за яким е орган місцевого самоврядування, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Подібний висновок щодо виконання органами казначейства виконавчих документів, в яких боржниками є органами місцевого самоврядування викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.07.2018 у справі № 233/1979/17, від 06.03.2019 у справі № 199/7250/17, від 16.04.2020 у справі № 804/5950/17, від 13.04.2023 у справі № 910/13367/19.

При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство України не передбачає механізму та порядку виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з органу місцевого самоврядування органами державної виконавчої служби.

Виходячи із приписів ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» органи та установи, зазначені в частинах першій - третій зазначеної статті, зокрема, й органи державної казначейської служби, не є органами примусового виконання.

При цьому, ані Закон України «Про виконавче провадження», ані Порядок № 845 не передбачають можливості примусового виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з органу місцевого самоврядування державною виконавчою службою, зокрема, у разі відсутності у боржника рахунків відкритих у органі державного казначейства.

Щодо посилання представника ОСОБА_1 на Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за № 1302/29432, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, зокрема, є відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень.

У скарзі наявне посилання на п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно якого Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурі підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи державної влади та їх посадові особи.

Проте, суд зазначає, що вищезазначений пункт Інструкції з організації примусового виконання рішень не містить чіткого переліку наявності повноважень у органів державної виконавчої служби на виконання рішень саме щодо стягнення грошових коштів з боржників - органів місцевого самоврядування.

Водночас, такий порядок визначено ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконання рішень саме щодо стягнення коштів, зокрема з місцевих бюджетів або інших бюджетних установ покладено на органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Крім того зазначений пункт 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень не стосується рішень, вказаних у ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», а саме щодо стягнення грошових коштів, а застосовується у випадку винесення судами рішень щодо зобов`язання вчинити певні дії тощо.

Відтак, у даному випадку дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Одеській області міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденка О.С., які полягають у повідомленні про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є правомірними та ґрунтуються на вищезазначених нормах закону, оскільки органи державної виконавчої служби в силу закону не наділені повноваженнями на примусове виконання рішень про стягнення коштів з місцевого бюджету.

Таким чином скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Також суд вказує, що судовий контроль має забезпечити виконання судових рішень належним чином.

Принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на ст. 129-1 Конституції України.

При цьому суд роз`яснює, що скаржниця не позбавлена права звернутися до органу державного казначейства з відповідним посиланням на норму закону незалежно від того чи є у такого органу рахунок.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 10-12, 43, 48, 76, 81, 89, 247, 258-260, 263, 268, 447-1, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник Одеська міська рада, про визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24.03.2025 року.

Суддя Л.В. Домусчі