Провадження № 22-ц/802/371/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каращук Юрій Ігорович, до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крикунова Олександра Володимировича та представника позивача ОСОБА_1 адвоката Каращука Юрія Ігоровичана рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Каращук Юрій Ігорович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з вказаним позовом. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в розмірі 339,68 гривень, з яких втрати від інфляції 215,84 гривень, 3% річних 123,84 гривень; стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000,00 гривень та стягнути судові витрати з підстав, викладених в позовній заяві.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2025 року відмовлено адвокату Каращуку Юрію Ігоровичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Каращук Ю. І. подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути моральну шкоду в сумі 3000 гривень та судові витрати по справі.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Крикунов О. В. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не погоджується з рішенням в частині відмови відповідачу у відшкодуванні судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 3500 гривень. Просить змінити рішення в частині витрат на професійну правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Крикунов О. В.просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а також просить стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 2500 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Каращук Ю. І. просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 08 березня 2024 року у цивільній справі № 752/6035/23 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу у розмірі 30 834,63 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу у розмірі 30 834,63 грн задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу у розмірі 30 834 (тридцять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн 63 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп, а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу ДВС у місті Києві Центрального МУМЮ (м. Київ) від 18 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження № 74781107 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу у розмірі 30 834 (тридцять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн 63 коп.

26 квітня 2024 року на рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти в сумі 30 834,63 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу (а.с. 15).

Загальний строк невиконання рішення суду - постанови Київського апеляційного суду від 08 березня 2024 року склав 49 днів, а тому згідно розрахунку, наданого стороною позивача, в ОСОБА_2 виникла заборгованість перед ОСОБА_1 за невиконане грошове зобов`язання згідно рішення суду - постанови Київського апеляційного суду від 08 березня 2024 року, в сумі 339,68 гривень, з яких втрати від інфляції 215,84 гривень, 3% річних 123,84 гривень, які на думку позивача підлягають стягненню з відповідача на його користь.

В обґрунтування заперечень проти задоволення позовних вимог відповідач та його представник посилаються на такі обставини.

Відповідач ОСОБА_2 призваний на військову службу по мобілізації з 24 лютого 2022 року та проходить її по даний час.

Зазначають, що ОСОБА_2 не був обізнаний про грошове зобов`язання на користь ОСОБА_1 в розмірі 30 834,63 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, відповідно рішення суду - постанови Київського апеляційного суду від 08 березня 2024 року, зазначені грошові кошти були списані з його карткового рахунку примусово, в межах виконавчого провадження № 74781107.

Сам ОСОБА_2 перебував в цей час на військовій службі та виконував обов`язок щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Зазначають, що ОСОБА_1 не звертався в позасудовому порядку до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення заборгованості за невиконане грошове зобов`язання згідно рішення суду - Постанови Київського апеляційного суду від 08 березня 2024 року, в сумі 339,68 гривень. Вважають, що приймаючи до увагу розмір невиконаного грошового зобов`язання - 339,68 гривень, заявлений позов носить штучний характер.

Крім того, 25 січня 2025 року на користь ОСОБА_1 були добровільно сплачені грошові кошти в сумі 339,68 гривень, в рахунок погашення невиконаного грошового зобов`язання згідно рішення суду - постанови Київського апеляційного суду від 08 березня 2024 року.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, відповідно до положень статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань та застосовується незалежно від вини боржника.

Формалізм це, здебільшого, позитивне оціночне поняття, яке означає обов`язок всіх суб`єктів (суд, учасники судового процесу, суб`єкт владних повноважень) дотримуватися процедур, визначених законодавством, нехтування якими призводить до суттєвих негативних наслідків

Надмірний формалізм це, здебільшого, негативне оціночне поняття, яке означає безумовну вимогу дотримуватися процедур, визначених законодавством, у ситуації, за якої негативні наслідки поступаються принципу розумності (доцільності, раціональності).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Із змісту позовної заяви достовірно вбачається, що завдання моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовується виключно невжиттям відповідачем заходів щодо добровільного відшкодування шкоди, завданої ДТП 07 жовтня 2021 року.

Суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 не заявляв вимогу про стягнення моральної шкоди в межах цивільної справи № 752/6035/23.

Внаслідок безперервного перебування на військовій службі з 24 лютого 2022 року, з боку ОСОБА_2 не допущено жодної протиправної поведінки або бездіяльності, спрямованої на умисне ухилення від сплати на користь позивача шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу. Крім того, саме по собі задоволення позовних вимог судом (п остановою Київського апеляційного суду від 08 березня 2024 року) є достатньої сатисфакцією моральних переживань, заподіяних ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, наявність вини є головною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Правовою підставою для стягнення моральної шкоди позивач заявив не факт пошкодження майна, а факт затримки виплати позивачу присуджених судом коштів в 49 днів та тривалу судову тяганину для поновлення прав позивача по стягнення збитків, завданих ДТП.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду щодо безпідставності вимог про стягненні моральної шкоди, оскільки позивачем на засадах змагальності сторін належним чином не мотивовано та не доведено заподіяння йому моральної шкоди.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у діях позивача убачається зловживання у формі «вживання права на зло». Оскільки є очевидне використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню, а саме реалізація особою належного їй суб`єктивного права не для захисту легітимних інтересів щодо захисту майнових прав позивача, а з метою заподіяння матеріальної шкоди відповідачу ОСОБА_2 . Оскільки з метою нібито стягнення заборгованості за невиконане грошове зобов`язання згідно рішення суду - постанови Київського апеляційного суду від 08 березня 2024 року, в сумі 339,68 гривень, позивачем ОСОБА_1 було ініційовано звернення до суду та понесено судові витрати в загальному розмірі 16 211,20 гривень. При цьому, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди носить, на думку суду, виключно штучний характер, з метою підвищення загальної ціни позову та жодним чином не пов`язана з позовною вимогою про стягнення заборгованості за невиконане грошове зобов`язання в сумі 339,68 гривень.

А тому за таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок чого судові витрати, понесені позивачем, відповідно до положень статті 141 ЦПК України не підлягають до стягнення з відповідача.

Що стосується оскаржуваного рішення про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу відповідачу ОСОБА_2 , то колегія суддів вважає доводи відповідача безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката Крикунова О. В. хоч і є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони,однак, стороною відповідача не подано суду доказів реального понесення відповідачем таких витрат, зокрема, шляхом подання доказів у вигляді квитанції, платіжного доручення, прибуткового касового ордеру тощо. А також з дійсних умов договору про надання правової допомоги, укладеного між Книшем В. А. та Крикуновим О. В. не вбачається, що відповідач може понести такі витрати в майбутньому, в тому числі після ухвалення рішення судом.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Доводи апеляційних скарг про ненадання судом першої інстанції оцінки фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду, наведеними в описовій частині оскаржуваного рішення.

Фактично, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

З огляду на викладене вище колегія суддів приходить до висновку, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Крикунова Олександра Володимировича та представника позивача ОСОБА_1 адвоката Каращука Юрія Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді