справа № 274/9514/24
провадження № 2/0274/2220/24
Рішення

Іменем України

(заочне)

31.03.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -

в с т а н о в и в :

10.12.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 44791,00 грн та моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у кримінальній справі №274/7079/20 від 19.09.2022 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Судом встановлено, що 30.11.2019 близько 10 год 40 хв, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2102» р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , рухався по під`їзній дорозі, яка веде до гаражних кооперативів № 7 та № 11, в напрямку вул. Одеська в м. Бердичеві. Перебуваючи на перехресті вищевказаних вулиць в м. Бердичеві, де вул. Одеська є головною дорогою, водій ОСОБА_2 проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, в порушення вимог п.п. 10.1. 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, перед зміною напрямку свого руху та виїздом з другорядної дороги на головну дорогу, не переконався у безпечності виконання свого маневру і що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі та безпричинно виїхав на перехрестя, де лівою боковою частиною керованого ним транспортного засобу допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21070» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі вул. Одеській в м. Бердичеві у напрямку м. Вінниця. Внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ 21070» р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, переломів ребер 3-4 зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно - наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди та її наслідками. Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, відповідач вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. Йому призначено покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі, з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди було залишено без розгляду, про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15.02.2023 вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.09.2022 щодо ОСОБА_2 скасовано. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито. Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Зазначає, що закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З цих підстав просить задоволити вимоги позовної заяви.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.53 - 54).

Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи ( а.с. 62).

Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі одночасно з копією позовної заяви та долученими до неї документами рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання, який повернувся до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у кримінальній справі №274/7079/20 від 19.09.2022 ОСОБА_2 визнано винуватим вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Судом було встановлено, що 30.11.2019 близько 10 год 40 хв ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2102» р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , рухався по під`їзній дорозі, яка веде до гаражних кооперативів № 7 та № 11, в напрямку вул. Одеська в м. Бердичеві. Перебуваючи на перехресті вищевказаних вулиць в м. Бердичеві, де вул. Одеська є головною дорогою, водій ОСОБА_2 проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, в порушення вимог п.п. 10.1. 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, перед зміною напрямку свого руху та виїздом з другорядної дороги на головну дорогу, не переконався у безпечності виконання свого маневру і що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі та безпричинно виїхав на перехрестя, де лівою боковою частиною керованого ним транспортного засобу допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21070» р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі вул. Одеській в м. Бердичеві у напрямку м. Вінниця. Внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ 21070» р/н НОМЕР_2 - ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, переломів ребер 3-4 зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно - наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди та її наслідками. Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження, водій ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. Йому призначено покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі, з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням. Цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду, про стягнення моральної шкоди задоволено частково (а.с.10-14).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15.02.2023 вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.09.2022 щодо ОСОБА_2 скасовано. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито. Цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с.15).

Згідно Висновку експертного дослідження №Д12/2-1 від 11.01.2020 вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля ВАЗ 2107 р.н. НОМЕР_2 на 30.11.2019 складає 42790,90 грн ( а.с. 16-39).

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, відшкодування збитків, відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, протиправна поведінка ОСОБА_2 , його вина та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням наслідків у виді збитків є доведеною.

Згідно Висновку експертного дослідження №Д12/2-1 від 11.01.2020 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ 2107 р.н. НОМЕР_2 складає 42790,90 грн.

Проте позивач до розрахунку розміру матеріальної шкоди включив також витрати які він поніс на оплату послуг адвоката в кримінальному провадженні в розмірі 2000 грн.

Суд вважає за необхідне зауважити, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується в тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України.

Такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку (Постанова Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц).

Таким чином, матеріальна шкода, заподіяна ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню в розмірі, встановленому Висновком експертного дослідження - 42790,90 грн.

У відповідності до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача ОСОБА_2 , суд виходить з того, що ОСОБА_1 у результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, а саме: закриту травму грудної клітини, перелом ребер 3-4 зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я. З даного приводу він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Бердичівської ЦМЛ. До цього часу відновити повністю здоров`я не може. Дорожньо-транспортна пригода викликала у нього душевні страждання, у зв`язку з порушенням звичного способу життя, адже він позбувся автомобіля, який використовував у повсякденному житті. Придбати інший не має можливості, так як не вистачає коштів. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. за заподіяну моральну шкоду.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.12-13,76-82,89,211,223,247,258,263-265,280-282,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) 42790,90 грн матеріальної шкоди та 10000,00 грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2048,52 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тексти рішення виготовлено 31 березня 2025 року

Суддя Т.М.Вдовиченко