Справа №676/926/25
Номер провадження 2/676/1276/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 р. Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,

секретаря судового засідання Мазуркевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», треті особи приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Працевитий Г.О. 10.02.2025 року через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», треті особи приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович ,про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 26.09.2019 р. між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством "РВС БАНК" було укладено кредитний договір №0040698, за умовами якого позичальнику було надано кредит. Правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного Товариства "РВС БАНК" на підставі договору відступлення прав вимоги від 05.03.2020 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ПАРІС", до якого і подається вказаний позов. З сайту "Автоматизована система виконавчого провадження" Позивачу стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо Позивача, в зв`язку з виконанням виконавчого провадження №62985916. 17.07.2024 р. між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "ЮРКОНСАЛТ" Геннадія Працевитого" було укладено договір про надання правової допомоги. В той же день адвокатом було направлено адвокатські запити до приватного виконавця з метою отримання копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його було вчинено. Приватним виконавцем на запит адвоката було надано відповідь, з яких було встановлено, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса. З змісту наданих документів було встановлено, що 12.06.2020 р. приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. було вчинено виконавчий напис №795 про стягнення на користь стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ПАРІС" з боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0040698 від 26.09.2019 р. в розмірі 25571,19 грн. В подальшому на підставі вищезазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження, накладено арешт на всі рахунки боржника та звернуто стягнення на заробітну плату. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з численними порушеннями норм законодавства, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню, з огляду на наступне: його довірителем не отримувалося жодних вимог про стягнення боргу від Відповідача, відсутні законні підстави для вчинення виконавчого напису; кредитний договір не був нотаріально засвідчений. Представник позивача просить суд винести рішення яким: Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №795 від 12.06.2020 р., вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем про стягнення на користь стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ПАРІС" з боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0040698 від 26.09.2019 р. в розмірі 25 571,19 грн.; стягнути з відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ПАРІС" на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9 557,11 грн. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача подав суду 28 лютого 2025 р. через систему «Електронний суд» заяву про визнання позову в якій просив суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вирішити питання про повернення позивачу 50% судового збору. Також 28.02.2025 р. представник відповідача подав суду через систему «Електронний суд» клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суд від 26 лютого 2025 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 27.03.2025 р.

Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

26.09.2019 р. між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством "РВС БАНК" було укладено кредитний договір №0040698, за умовами якого позичальнику було надано кредит. Правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного Товариства "РВС БАНК" на підставі договору відступлення прав вимоги від 05.03.2020 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ПАРІС", до якого і подається вказаний позов.

12.06.2020 р. приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. було вчинено виконавчий напис №795 (а.с.13) про стягнення на користь стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ПАРІС" з боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0040698 від 26.09.2019 р. в розмірі 25571,19 грн.

09.09.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І. було відкрито виконавче провадження ВП № 2985916 з примусового виконання виконавчого напису № 795 від 12.06.2020 р. вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С.(а.с.14).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 3.2 глави 16 цього Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Отже, за змістом наведених норм права нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи належно оформлені такі документи та чи підтверджують вони безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. на підставі пункту 2 Переліку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.

26.11.2014 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Вказаною постановою доповнено пункт п. 2 Переліку № 1172 новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у адміністративній справі № 826/20084/14, що залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та постановою Верховного Суду від 20.06.2018 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту:

"Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.".

Отже, доповнений оскаржуваною постановою розділ Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» дозволяє кредиторам без повідомлення боржника здійснювати односторонній розрахунок заборгованості та звільняє кредитора від обов`язку доведення безспірності спору, його суми та факту прострочення, що фактично нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності кредитним договором.

Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу заява позичальника про відкриття банківського поточного (карткового) рахунку не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

До аналогічних по суті висновків дійшов Верховний Суд й у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17.

Як убачається з матеріалів справи, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.06.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, та Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року у редакції, станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. 12.06.2020 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі.

Укладений між позивачем та Акціонерним Товариством "РВС БАНК" кредитний договір наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально. Крім цього відповідачем доказів, підтверджуючих визнання заборгованості позивачем за кредитним договором суду не надано.

З врахуванням наведеного, а також враховуючи, що відповідачем вимоги позивача визнано, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК Україн у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв`язку із цим з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 50% судового збору сплаченого при подачі позову, решта судового збору в розмірі 50% підлягає до повернення позивачу з державного бюджету.

Ч.1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ч.4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником позивача адвокатом Працевитим Г.О. в обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 9 557,11 грн. надано суду: копію договору про надання правової(правничої) допомоги від 17.07.2024 р., додаткковий договір від 17.07.2024 р. до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2024 р., рахунок від 17.07.2024 р. та акт від 17.07.2024 р. про надання послуги.

Представником відповідача 28.02.2025 р. подано суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, просить суд врахувати, що справа розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження в зв`язку із її малозначністю, відповідно до наданих адвокатом актів для представника позивача дана судова справа є типовою, в зв`язку із цим зазначена в заяві вартість робіт за надання правової допомоги є завищеною.

З той же час врахуванням заперечень представника відповідача в суді, враховуючи витрачений адвокатом позивача час при розгляді справи, з врахуванням наданого суду акту наданих послуг, види наданих послуг, суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають до зменшення.

При цьому суд також враховує, що Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В постанові від 12.05.2020 р. по справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду вказала в п.5.44: «Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.».

При визначені суми витрат на правову допомогу які підлягають до стягнення суд враховує заперечення представника відповідача, враховує, що справа є малозначною, типовою, розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження, представник позивача участі в розгляді справи в суді не приймав, відомості зазначені в акті про надані послуги, враховуючи заперечення представника відповідача, а також виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку до зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 4 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 16, 18, 258, 610, 611, 1212 ЦК України, законом України «Про нотаріат», ст.ст. 13, 76, 81, 82, 137, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, суд -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №795 від 12.06.2020 р., вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем про стягнення на користь стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ПАРІС" з боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0040698 від 26.09.2019 р. в розмірі 25 571,19 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "ПАРІС" (; місцезнаходження: вул.Предславинська, 37, офіс 535, м.Київ, 03150) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Повернути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 605,60 грн. судового збору сплачений згідно квитанції ID 3684-9361-3103-2657 ВІД 07.02.2025 Р., одержувач ГУК у Хмельницькій обл/Кам-Под.мтг/22030101, банк одержувача: Казначейство України .

На рішення учасниками судового розгляду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2025 р.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ВдовичинськийА.В