Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1160/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Леньо В.В. секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Гонтар Людмила Іванівна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Гонтар Людмила Іванівна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 46 років померла мати позивачки - ОСОБА_2 , про що виконкомом Дяківської сільської ради видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 68 років, помер батько позивачки - ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Пийтерфолвівської сільської ради видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2023 року.

Після смерті батька у травні 2024 року, позивачка ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І. із заявою про відкриття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

15.05.2024 року приватний нотаріус Гонтар Л.І. надала лист - роз`яснення за № 39/02-14 згідно якого відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки необхідно підтвердити родинний зв`язок через розбіжності ПІБ у свідоцтві про народження позивачки та у свідоцтва про смерть батьків.

В подальшому за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області, справа № 299/3545/24 від 22.11.2024, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , є рідною дочкою батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отримавши рішення суду, позивачка повторно звернулась із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_3 .

14.05.2025 року позивачка ОСОБА_1 у приватного нотаріуса отримала лист відмову за №4/01-16 згідно якого видати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та інше майно, не представляється можливим через те, що позивачка ОСОБА_1 не представила правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

За життя батько позивача ОСОБА_3 , зареєстрував за собою право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Також, під домогосподарством за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться земельна ділянка площею 0,0921 га, з кадастровим номером :10:001:0040, право власності за собою за якою зареєстрував спадкодавець ОСОБА_3 .

На сьогоднішній день оригінали правовстановлюючих документів як на житловий будинок із надвірними спорудами, а також на земельну ділянку, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 не збереглися.

Відповідно до довідки старости Неветленфолівського старостинського округу за №03.5-17/37 від 15 січня 2025 року на час смерті спадкодавець ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_1 . Разом із спадкодавцем проживала позивач ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою № 03.15-17/38 від 15.01.2025.

Окрім позивачки інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 1261 ЦК України - відсутні.

Позивач вказує, що прийняла спадщину, однак після звернення до державного нотаріуса отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Бровді І.А. подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач представник Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області будучи повідомленими про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явилися, однак подав до суду заяву, згідно якої заперечень проти вимог позивача немає та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядкуст. 223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 46 років померла мати позивачки ОСОБА_2 , про що виконкомом Дяківської сільської ради видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 68 років, помер батько позивачки - ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Пийтерфолвівської сільської ради видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2023 року.

За життя спадкодавцями заповітного розпорядження залишено не було.

Відповідно до довідки старости Неветленфолівського старостинського округу за №03.5-17/37 від 15 січня 2025 року на час смерті спадкодавець ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_1 . Разом із спадкодавцем проживала позивач ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою № 03.15-17/38 від 15.01.2025.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок із надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який завершений будівництвом, та зареєстрований за ОСОБА_3 , про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також до складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка площею 0. 0921 га. з кадастровим номером :10:001:0040, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно також належала спадкодавцю ОСОБА_3 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла позивачка ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, так як являлася спадкоємцем першої черги і постійно проживала із спадкодавцем на момент смерті.

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті батька у травні 2024 року, позивачка ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І. із заявою про відкриття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

15.05.2024 року приватний нотаріус Гонтар Л.І. надала лист роз`яснення за № 39/02-14 згідно якого відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки необхідно підтвердити родинний зв`язок через розбіжності ПІБ у свідоцтві про народження позивачки та у свідоцтва про смерть батьків.

В подальшому за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області, справа № 299/3545/24 від 22.11.2024, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , є рідною дочкою батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отримавши рішення суду, позивачка повторно звернулась із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_3 .

14.05.2025 року позивачка ОСОБА_1 у приватного нотаріуса отримала лист відмову за № 4/01-16 згідно якого видати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та інше майно, не представляється можливим через те, що позивачка ОСОБА_1 не представила правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно дост.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину.Статтею 1297 зазначеного Кодексувстановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Разом з цим з матеріалів справи встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове у позивачки відсутні.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно зі ст. 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч.1ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Нормами ч.3. ст.3 Закону України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.116,131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування.

Згідно з ст.1225 ЦК України,право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз`яснено в п.10Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ст.125 ЗК України,право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,12,13,81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.5,16,328,392,1218,1220,1222,1225,1261,1265,1268 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 10 липня 2001 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку площею 75 м2 який позначений літерою А, літня кухня позначена під літерою Б площею 61,6 м2; господарська будівля позначена під літерою В площею 26,3 м2; під літерою Г позначено будівлю свинарника площею 23,2 Б м2; вбиральня позначена під літерою Д площею 1,6 м2; під літерою Е позначено будівлю гаража площею 29,7м2; під №1 розміщені ворота металеві довжиною 3,20 м., під №2 розміщена огорожа металева довжиною 18,0 м., під №3 розміщені ворота металеві довжиною 3, 0 м., під №1 розміщений тротуар бетонний, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 10 липня 2001 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку площею 0. 0921 га. з кадастровим номером :10:001:0040, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено в судовому засіданні 27.03.2025 року. Повний текст рішення виготовлено 01.04.2025 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо