Провадження № 2/742/707/25
Єдиний унікальний № 742/590/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судових засідань Шептун В.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Дем`яненко Тетяна Олександрівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав,

установив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у сторін є неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько ОСОБА_2 ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дочки, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. ОСОБА_2 покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються ОСОБА_1 самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. З 2014 року дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Позивач з 2014 року займається дитиною сама: харчування, одягання, стан здоров`я, відвідування школи та ін. Після розірвання шлюбу 03 жовтня 2014 року відповідач батько ОСОБА_2 дитину зовсім не бачив, дитина його не знає і ніколи не бачила і не спілкувалася з ним. У зв`язку з цим, позивач звернувся до органу опіки та піклування Линовицької селищної ради з проханням позбавити Відповідача батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування Линовицької селищної ради прийнятий та визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Позивач проживає в АДРЕСА_1 з чоловіком ОСОБА_4 з малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка ОСОБА_3 вважає своїм батьком її чоловіка ОСОБА_4 . З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 31.03.2025.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Дем`яненко Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Крім того, про судове засідання призначене на 31.03.2025, ОСОБА_2 повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд здійснив усі можливі заходи для належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи. Проте, останній в судові засідання не з`являвся, в наданий судом час відзив на позовну заяву та докази, які б підтверджували заперечення проти позову засобами поштового зв`язку чи то електронного зв`язку, суду не надав. Як і не подав заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в порядку та строки, передбачені ст. 212 ЦПК України.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання також не з`явився, згідно письмової заяви просять розглядати справу за відсутності представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, приходить до наступного висновку.

Охорона дитини в Україні регулюється Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини (1989р.), міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейним кодексом України, а також іншими нормативно-правовими актами, що регулюють суспільні відносини у даній сфері.

Як зазначено в Конвенції ООН про права дитини (1989р.), «…дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, ..дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності..».

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Судом установлено, що 06 березня 2015 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було укладено шлюб. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ». Вказане підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 травня 2013 року, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 та її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.6).

Відповідно до довідок про неотримання аліментів виданими Прилуцьким відділом державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.05.2024, вбачається, що ОСОБА_9 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за період з 01.05.2023 по 31.10.2023 та з 01.11.2023 по 30.04.2023 згідно виконавчого листа №2/405/1355/14, на утримання доньки ОСОБА_10 (а.с.8).

Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади від 09.08.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно з довідкою виданою директором ліцею Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області №511 від 23.09.2024, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , навчається у 6-В класі Ліцею Новгородківської селищної ради, Кропивницької району Кіровоградської області (а.с.10).

Відповідно до копії довідки виданою лікарем ОСОБА_11 від 09.10.2024, вказується, що ОСОБА_1 (мама) приводить ОСОБА_7 (дитину), ІНФОРМАЦІЯ_7 на медичні огляди та планові щеплення (а.с.10).

Згідно з витягом №03-05/1452 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.11).

Відповідно до копії акта обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, родина ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у одноповерховому будинку, який складається з двох кімнат: зали, спальні та кухні. Умови проживання в нормі. В будинку чисто, наявна побутова техніка. На подвір`ї прибрано. Продуктами харчування та одягом родина забезпечена. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дітей є окремі ліжка, наявні місця для навчання та проведення дозвілля. Є канцелярське приладдя та іграшки. Одягом та взуттям діти забезпечені по розміру та сезону (а.п.12).

Відповідно до копії характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ученицю 6 класу Ліцею Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області вбачається, що ОСОБА_10 навчалася у Великочечеліївській філії з 1 по 5 клас. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Має навчальні досягнення, достатнього рівня, навчається в повну міру своїх сил. На уроках уважна, активна. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно, брала активну участь у громадському житті класу, філії. Мати - ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню доньки. Батько - ОСОБА_2 , контакту зі школою не підтримував та не підтримує, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. В шкільному житті дитини участі не приймає (а.с.13).

Згідно з листом №21/101 від 10.09.2014, депутата Новгородківської селищної ради Прокопчук Офелії Ільгарівни, яка зазначає, що на території АДРЕСА_1 проживає родина ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , з ними ж проживають троє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_10 . Проживаючи у вищезазначеному населеному пункті та спостерігаючи за цією родиною підтверджує, що батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_2 жодного разу не приїздив до дитини. Успіхами та досягненнями дитини не цікавився. Зі слів дівчинки вона ніколи не отримувала телефонних дзвінків та подарунків від свого батька ОСОБА_2 . Родина повністю знаходиться на утриманні ОСОБА_4 (а.с.14).

Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах (виконавче провадження НОМЕР_3), боржник ОСОБА_2 , станом на 27.05.2024 року існує заборгованість у розмірі 207318 грн 69 к. (а.с.17-18).

Відповідно до Висновку служби у справах дітей Линовицької селищної ради встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . У 2014 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 виїхала в с. Велика Чечеліївка, Кропивницького р-ну, Кіровоградській обл.

Згідно характеристики виданою ліцеєм Новгородківської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, батько ОСОБА_2 , контакту зі школою не підтримував та не підтримує, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. В шкільному житті дитини участі не приймає. Станом на 27 травня 2024 року існує заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів у розмірі 207318 грн 69 к. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 25 грудня 2024 року, розглядалось дане питання, однак батько ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився. Враховуючи наведене, вважають, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі №643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю.

Самі лише доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 не піклується про свою дитину, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав. У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, тобто, відсутні докази, що відповідач свідомо, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Крім того, суд може не погодитися з висновком служби у справах дітей, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у ньому не наведено безперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, він не містить висновків про те, яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дітей. Зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, тому суд не приймає до уваги висновок служби у справах дітей Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області.

Також, Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 року по справі №520/17217/13-ц, від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17, зазначив, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. (ч.ч.5, 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до ч.4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Суд зауважує, що у цій справі державні органи взагалі не розглядали інші менш радикальні заходи, передбачені законодавством (соціальний супровід, попередження про недопущення неналежного ставлення до виконання батьківських обов`язків тощо), проте прийняли висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

Дійсно, з 2014 року свої батьківські обов`язки відповідач поклав на матір дитини ОСОБА_1 , яка дбає про розвиток дитини, здоров`я, навчання та благополуччя в цілому.

Водночас ОСОБА_2 не виявляє негативної поведінки та не вчиняє протиправних дій щодо неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19), 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14 (провадження №61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі №1915/2789/12 (провадження №61-14726св23), від 29 січня 2024 року у справі №185/9339/21 (провадження №61-8918св23).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Врахувавши конкретні обставини справи, «як найкращі інтереси дитини», суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. На переконання суду позбавлення батьківських прав батька не призведе до безумовного покращення життя неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом, необхідність застосування якого позивач та його представник не довели, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст.ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 280-285, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Дем`яненко Тетяна Олександрівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА