Справа № 466/6859/24
Провадження № 2/466/492/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

за участю представника позивача Буряка А.Ю.

представника відповідача Гнатів Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом адвоката Джоха Романа Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне повернення суми позики,

у с т а н о в и в:

25 червня 2024 через систему «Електронний суд» адвокат Джох Роман Васильович, який представляє інтереси ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним Договір позики від 22.10.2020 року, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.10.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір відсоткової позики, що підтверджується Розпискою від 22.10.2022р. Згідно Договору Позивач отримав від Відповідача позику в розмірі 10 000 доларів США терміном на 10 місяців. Зі змісту розписки вбачається, що Позивач зобов`язувався додатково сплатити 1% від суми боргу за кожен місяць користування грошовими коштами. Також сторонами було погоджено наступний графік повернення коштів: до 22.11.2020 року 1100 доларів США; до 22.12.2020 року 1090 доларів США; до 22.01.2021 року 1080 доларів США; до 22.02.2021 року 1070 доларів США; до 22.03.2021 року 1060 доларів США; до 22.04.2021 року 1050 доларів США; до 22.05.2021 року 1040 доларів США; до 22.06.2021 року 1030 доларів США; до 22.07.2021 року 1020 доларів США; до 22.08.2021 року 1010 доларів США. Також Сторони домовились, що Позивач у разі недотримання графіку повернення боргу, зобов`язується сплати пеню в розмірі 1% від позиченої суми за кожен тиждень протермінування виплати.

Зазначає, що грошова межа для правочинів між фізичними особами, які можна не вчиняти в письмовій формі становить 20 х 17,00 грн. = 340,00 грн. В той же час ціна Договору позики від 22.10.2020 року становить 10 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на дату вчинення правочину (28,2737 грн.) становить 282 737,00 грн., та перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян у 16 631 раз. Отже, Позивач вважає, що Договір є таким, який укладено з порушенням норм ЦК України, а саме не дотримано письмову форму правочину, внаслідок чого він є недійсним.

08 листопада 2024 через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у законі не встановлено, що недодержання сторонами письмової форми договору позики має наслідком його недійсність. Зазначає, що між позивачем та відповідачем виникло договірне зобов`язання внаслідок укладення договору позики. На підтвердження факту укладення договору позики позивачем була видана розписка від 22 жовтня 2020 року. У наведеній розписці було чітко визначено умови договірного зобов`язання, зокрема особу позичальника та позикодавця, суму отриманих коштів та їх валюту, дату отримання коштів, дату та умови повернення коштів. Зазначає, що розписка належно оформлена, так як містить дату її видачі, підпис, прізвище ініціали та особисті дані позикодавця. Із вказано випливає, що в цьому випадку розписка від 22 жовтня 2020 року є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджує укладення договору позики між позивачем та відповідачем, визначає умови такого договору, а також засвідчує факт передачі коштів відповідачу. Крім того, зазначає, що у провадженні Червоноградського міського суду Львівської області перебувала справа №459/650/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за цим ж самим договором позики від 22 жовтня 2020 року. У відзиві на позовну заяву у справі № 459/650/24 ОСОБА_1 не заперечує дійсність договору позики і навіть просить суд частково задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 4 100,00 доларів США, та суму 3% річних від простроченої суми в розмірі 78,30 доларів США, в решті позовних вимог відмовити. В подальшому даний позов було залишено ез розгляду. У зв`язку із вищенаведеним просить суд у задоволенні позову відмовити.

08 листопада 2024 через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне повернення суми позики, у якому просить суд стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 10 670 доларів США пені за несвоєчасне повернення суми позики, а також судові витрати.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, зазначає, що 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 отримав у відсоткову позику від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000 доларів, та зобов`язувався повернути грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США через 10 місяців з моменту їх отримання. На підтвердження факту укладення договору позики Позичальником була видана розписка від 22 жовтня 2020 року. У наведеній розписці було чітко визначено умови договірного зобов`язання, зокрема особу позичальника та позикодавця, суму отриманих коштів та їх валюту, дату отримання коштів, дату та умови повернення коштів. Зі змісту розписки також вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язувався додатково сплатити 1% від суми боргу за кожен місяць користування грошовими коштами, а також погоджено графік повернення коштів. Зазначає, що ОСОБА_1 17.11.2020 року повернув 1100 доларів США, 23.12.2020 року повернув 1090 доларів США, 22.01.2021 року повернув 1080 доларів США, 23.02.2021 року 1070 доларів США. Жодних інших грошових коштів від відповідача за період від 22.03.2021 року по 22.08.2021 року станом на дату подачі даної позовної заяви позивач не отримував. Оскільки за період від 22.03.2021 року по 22.08.2021 року ОСОБА_1 не повернув передбачену графіком платежів суму боргу, то сторона відповідача за первісним позовом наводить розрахунок пені за умовами розписки, відповідно до якого за період 23.03.2021 року до 07.11.2024 року розмір пені становить 10 670 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на дату звернення до суду (07.11.2024 - 41,46 грн/дол. США) становить 442 378,2 грн., яку і просить стягнути з позивача за первісним позовом на свою користь.

Ухвалою від 25 листопада 2024 прийнято зустрічний позов адвоката Завади Тараса Романовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне повернення суми позики до спільного розгляду з позовом адвоката Джоха Романа Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики.

09 грудня 2024 через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_5 надійшов відзив за зустрічну позовну заяву, у якому зазначає, що відповідач за первісним позовом просить суд стягнути з позивача за первісним позовом на свою користь пеню у розмірі 10670 доларів США за період з 23.03.2021 по 07.11.2024, проте Цивільним кодексом України у вказаний період, у зв`язку із карантином та воєнним станом було звільнено від обов`язку позичальника платити неустойку (штраф, пеню), тому з огляду на викладене просить суд у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 підтримав заявлені первісні позовні вимоги, просить суд задовольнити первісний позов з підстав наведених у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити, з підстав наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 заперечила щодо задоволення первісного позову, просила у такому відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила такі задовольнити з підстав наведених у зустрічній позовній заяві.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях.

Судом встановлено, 22 жовтня 2020 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, у відповідності до якого, ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошову позику в розмірі 10000 доларів США на строк 10 місяців від моменту отримання коштів, а саме до 22.08.2021, що підтверджується борговою розпискою, яка складена на російській мові, та яка була перекладена з російської мови на українську мову перекладачем Матвеєвою А.М.

Додатково ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати 1% від суми боргу за кожен місяць користування боргом, та зобов`язався повернути одержані кошти з відсотками своєчасно частинами згідно з графіком: до 22.11.2020 року 1110 доларів США; до 22.12.2020 року 1090 доларів США; до 22.01.2021 року 1080 доларів США; до 22.02.2021 року 1070 доларів США; до 22.03.2021 року 1060 доларів США; до 22.04.2021 року 1050 доларів США; до 22.05.2021 року 1040 доларів США; до 22.06.2021 року 1030 доларів США; до 22.07.2021 року 1020 доларів США; до 22.08.2021 року 1010 доларів США.

Як вбачається з вказаної боргової розписки, ОСОБА_1 розписався, що він 17.11.2020 року повернув 1100 доларів США, 23.12.2020 року повернув 1090 доларів США, 22.01.2021 року повернув 1080 доларів США, 23.02.2021 року 1070 доларів США.

Жодних інших грошових коштів від позивача за первісним позовом за період від 22.03.2021 року по 22.08.2021 року станом на сьогодні ОСОБА_3 не отримував, та грошові кошти ОСОБА_1 повернуті не були.

Позивач за первісним позовом вважає, що договір є таким, який укладено з порушенням норм ЦК України, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, а саме: у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, тобто не дотримано письмову форму правочину, внаслідок чого він є недійсним.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких настають на підставі закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обов`язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Згідно правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно зі ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору позики у зв`язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобов`язання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору позики від 22.10.2020, укладеного між ОСОБА_8 до ОСОБА_1 у формі розписки, який підписаний сторонами у справі, зазначено дату її видачі, прізвище, ініціали та особисті дані сторін, погоджено графік повернення боргу, що не заперечувалося учасниками справи, тобто є належним та допустимим доказом укладеного зобов`язання між сторонами у справі. Крім того, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 у вказаній борговій розписці було здійснено повернення грошових коштів, згідно вказаного графіку за чотири місяці, таким чином ОСОБА_1 визнавався борг, проте з незрозумілих суду причин, оскільки ОСОБА_1 припинив погашати подальшу суму боргу, просить суд визнати такий договір у формі розписки без обґрунтованих на те правових підстав недійсним.

Інших доводів, які б спростували висновки суду, позивачем за первісним позовом не надано.

Щодо зустрічних позовних вимог, то суд у задоволенні таких відмовляє, зважаючи на наступне.

Як було зазначено вище, між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у формі розписки, за умовами якої, зокрема вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язувався додатково сплатити 1% від суми боргу за кожен місяць користування грошовими коштами. Також у вказаній розписці зазначено, що ОСОБА_1 17.11.2020 року повернув 1100 доларів США, 23.12.2020 року повернув 1090 доларів США, 22.01.2021 року повернув 1080 доларів США, 23.02.2021 року 1070 доларів США. Проте в подальшому грошових коштів від ОСОБА_1 за період від 22.03.2021 року по 22.08.2021 року станом на дату подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 не отримував. Сторона позивача за зустрічним позовом зазначає, що оскільки за період від 22.03.2021 року по 22.08.2021 року ОСОБА_1 не повернув передбачену графіком платежів суму боргу, тому було надано суду розрахунок пені за умовами розписки, відповідно до якого за період 23.03.2021 року до 07.11.2024 року розмір пені становить 10 670 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на дату звернення до суду (07.11.2024 - 41,46 грн/дол. США) становить 442 378,2 грн.

Однак, Постановою Кабінету Міністрі України №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

В Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, оскільки, позивачем за зустрічними вимогами ОСОБА_3 п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (на момент дії в Україні карантинних обмежень) та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (запровадження в Україні воєнного стану з 24.02.2022, який діє і до сьогодні) враховано не було, період, за який ОСОБА_3 просить стягнути пеню з ОСОБА_1 , а саме з 23.03.2021 по 07.11.2024, охоплює вказані норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому на переконання суду стягнення пені за вказаний період стягненню не підлягає.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову адвоката Джоха Романа Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне повернення суми позики слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, оскільки у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимогах судом було відмовлено, тому судові витрати у даній справі слід покласти на сторони в межах своїх заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 207, 208, 215, 216, 218, 627, 628, 638, 1046, 1047 ЦК України, Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог адвоката Джоха Романа Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 про визнання недійсним договору позики відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення пені за несвоєчасне повернення суми позики відмовити.

Судові витрати покласти на сторони у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 31.03.2025 року.

Суддя Р. Б. Єзерський