КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3035/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Шкоріної О.І., Желепи О.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року позовну заяву передано на розгляд Мар`їнському районному суду Донецької області.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що при поданні позовної заяви позивачка аргументувала суду, що відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана довідка була залучена позивачкою до позовної заяви.

З огляду на вимоги Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», позивачка вважає, що вона звернулась з позовною заявою до належного суду, оскільки на даний час, зареєстроване місце перебування відповідачки, як внутрішньо переміщеної особи, є АДРЕСА_2 , що належить до території Солом`янського районного суду м. Києва.

Також зауважувала, що Мар`їнський районний суд Донецької області фактично знаходиться в зоні бойових дій, в ньому залишилось лише два діючих судді, і направляючи справу до цього суду позивачку фактично обмежують у доступу до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи дану справу на розгляд до Мар`їнського районного суду Донецької області за підсудністю, суд першої інстанції керувався положенням ч. 1 ст. 27 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , що в свою чергу не відноситься територіально до Солом`янського району м. Києва.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Звертаючись з позовною заявою позивачка зазначала, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , на підтвердження чого було долучено довідку внутрішньо переміщеної особи.

Так згідно довідки від 11.05.2018 року № 3009-2009 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_5 (а.с. 5).

Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Зазначені норми права вказують на те, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на певний період.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року за №509, зі змінами, регулює як механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, так і облік даних про внутрішньо переміщених осіб, включених до Єдиної інформаційної бази, у тому числі, містить дані про фактичне місце проживання/перебування таких особи, які по суті являють собою реєстрацію фактичного місця проживання/перебування цих особи у зв`язку із тимчасовою окупацією частини території України, на якій була проведена реєстрація місця проживання/перебування осіб до їх переселення до інших регіонів країни.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року за №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), п. 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що внутрішньо переміщенні особи, які покинули домівки внаслідок бойових дій та окупації місць їх постійного проживання, можуть звертатися з позовами до судів в районах тимчасового перебування. Якщо особа зареєструвалася на новому місці як внутрішньо переміщена особа, то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Таким чином, враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання/перебування відповідача ОСОБА_2 відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи є АДРЕСА_2 , позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу територіально підсудний Солом`янському районному суду м. Києва.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, у позивача ОСОБА_1 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утриманні перебуває неповнолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було зазначено позивачкою у позовній заяві.

Суд першої інстанції не врахував та не надав правової оцінки вказаним позивачем обставинам, які надають їй право звернутися до суду за підсудністю на свій вибір, враховуючи альтернативною підсудністю, відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, з урахуванням наявності у сторін малолітніх дітей.

Суд першої інстанції не звернувши увагу на вищенаведені обставини, прийшов до помилкового висновку, що справа за підсудністю належить до Мар`їнському районному суду Донецької області та підлягає направленню до нього на розгляд.

Відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «28» березня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді О.В. Желепа

О.І. Шкоріна