ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/745/25 Справа № 172/347/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва В.О.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №172/347/24 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Битяка І.Г., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 12 серпня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, відповідно до п.1.1. якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на таких умовах: сума кредиту 68 082 грн., строк кредитування - 48 місяців, річні проценти - 10,99% від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 3,50% від суми кредиту.

Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування.

Згідно з п.1.4 кредитного договору, підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами (всього 1 платіж). Докази вказаних виплат додаються. Окрім цього, відповідно до кредитного договору, за рахунок кредитних коштів сплачено первісні відсотки в розмірі 3242 грн.

27 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу №Н1/11/8-ф, за яким позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 12 серпня 2022 року. Дана інформація є відомою боржнику ОСОБА_1 .

Умови вищезазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті.

15 грудня 2023 року відповідачу було надіслано повідомлення вимогу щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором, зазначена вимога відповідачем не виконана.

Відповідач станом на 25 січня 2024 року свій обов`язок із повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів за раніше зазначеним кредитом не виконав, внаслідок чого утворився борг у розмірі 108 729,74 грн., у т.ч.: 66 407,79 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 8 541,42 грн. - заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена); 33 780,53 грн. - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати зі сплати судового збору.

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення суми боргу, що не передбачено кредитним договором, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду АТ «ТАСКОМБАНК»звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив усіх фактичних обставин справи та доводів позивача щодо наявності заборгованості та її розміру, неповно та не всебічно з`ясував обставини справи. Також судом залишено поза увагою той факт, що відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії спрямовані на його виконання, тому наявні підстави для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 12 серпня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредит надається позичальнику у сумі 68082,00 грн. строком на 48 місяців (п.1.2 кредитного договору).

Згідно з п.1.3 кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту відповідно до графіку платежів. Дата повернення кредиту співпадає з датою останнього платежу по графіку платежу.

Пунктом 1.4 кредитного договору встановлено видачу кредиту шляхом перерахування грошових коштів за наведеним реквізитами: отримувач ОСОБА_1 - 64840 грн.

Згідно з п.п.3.5, 3.6 кредитного договору всі інші умови кредитного договору, зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (публічна частина) редакція від 02 лютого 2022 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.krеditmarkеt.uu) та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір. Цей договір, Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 02 лютого 2022 року складають єдиний кредитний договір.

У п.1.2 кредитного договору та паспорті кредиту №5910091 зазначено розмір процентної ставки: при наданні кредиту - 5 %, річні проценти - 10,99% від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 3,50% від суми кредиту.

Пункт 5 паспорту кредиту №5910091 містить відомості щодо орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту. Пунктом 6 Паспорту кредиту встановлений порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Документ також підписано сторонами.

Відповідно до платіжної інструкції № від 12 серпня 2022 року ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало 64 840,00 грн. на рахунок ОСОБА_1 у АТ «ТАСКОМБАНК» з призначенням платежу: перек. грош. кошт. на погаш. заборг. по КД від 02 лютого 2021року за рах. кред. кошт. зг. КД від 12 серпня 2022 року та заяви ОСОБА_1

27 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу № Н1/11/8-ф, за яким позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 12 серпня 2022 року.

15 грудня 2023 року позивач звернувся до відповідача із повідомленням-вимогою, в якій вимагав достроково повністю повернути кредит. Позивачем не надано доказів отримання такої вимоги ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення суми боргу, що не передбачено кредитним договором, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами нарахованими за користування кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) зазначено, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи Банк звернувся до суду з даним позовом після не сплати відповідачем сум згідно графіку погашення за кредитним договором відповідної кількості платежів, в результаті чого за період з 12.089.22р. по 25.01.24р. виникла заборгованість тільки за тілом кредиту в розмірі 17 767,98 грн. Крім того, як зазначає апелянт в своїй скарзі, також заборгованість 8 541,42 грн. по річним процентам (в т.ч. прострочена); а також 33 780,53 грн. - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).

Як вбачається із наданого кредитного договору № від 12 серпня 2022 року, який підписаний відповідачем, сторони погодили умови кредитування, зокрема щомісячні проценти на рівні 3,5% на місяць на залишок заборгованості та загальні річні проценти на рівні 10,99%, порядок повернення кредиту (згідно графіку погашення), кількість та розмір платежів, періодичність внесення платежів (графік платежів), паспорт кредиту №5910091.

Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що «У випадку прострочення своїх кредитних зобов`язань позичальник сплачує штраф в розмірі 1 % від суми наданого кредиту за кожний факт виникнення прострочки відповідно до графіку платежів. Нарахування штрафу відбувається на наступний робочий день після граничного терміну. У випадку невиконання або неналежного виконання кредитодавцем обов`язків за цим договором, кредитодавець зобов`язаний відшкодувати позичальнику збитки пов`язані з таким невиконанням. Сторона цього договору, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Підпунктом 1.2 п.1 кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику на строк 48 місяців, тобто строк дії договору становить до 12 серпня 2026 року.

Пунктом 3.1 кредитного договору зазначено, що кредитний договір діє в межах строку на який надається кредит та припиняється належним його виконанням.

Пунктом 7 Паспорту кредиту №5910091 від 12 серпня 2022 року передбачені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, а саме: у випадку прострочення виконання своїх кредитних зобов`язань Позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від суми наданого кредиту за кожний фат виникнення прострочення відповідно до графіку платежів. Нарахування штрафу відбувається на наступний робочий день після граничного терміну.

Тобто укладеним між сторонами кредитним договором не передбачено дострокове повернення кредитних коштів.

Між тим, у даній справі, звертаючись до суду з позовом, товариство обґрунтовувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором та правом вимагати дострокового повернення суми кредиту та відсотків у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 липня 2023 року у справа №757/2278/14-ц (провадження № 61-1085св23), у разі пред`явлення кредитором позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме на позивача покладається обов`язок з доведення того, що строк виконання такого зобов`язання настав.

Частиною 4 статті 16 ЗУ «Про споживче кредитування» (який є спеціальним законом, і яким слід керуватись при вирішенні даної справи) передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Тобто спеціальний закон пов`язує право кредитодавця вимагати дострокового погашення кредиту за певних умов, зокрема, якщо це передбачено кредитним договором.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що укладеним з відповідачем кредитним договором не передбачено права кредитодавця вимагати дострокового погашення кредиту.

Посилання позивача на п.п.3.5, 3.6 кредитного договору, про те що всі інші умови кредитного договору, зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (публічна частина) редакція від 02 лютого 2022 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.kr еditmarkеt.uu), і де значено можливість вимоги про строкове погашення кредиту, не знайшли свого підтвердження, оскільки дане послання е є доступним.

У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Верховний Суд наголошує на тому, що у справах про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме позивач повинен довести у судах першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до умов укладеного кредитного договору строк виконання такого зобов`язання є таким, що настав, а тому позичальник продовжує користуватися цими грошовими коштами неправомірно. У разі дострокового стягнення суми кредиту саме позивач має довести, що такий обов`язок виник, оскільки виключно з ініціативи кредитора та у порядку, визначеному умовами кредитного договору, в односторонньому порядку відбулася зміна умов такого договору, зокрема щодо строку виконання цивільного зобов`язання.

В оцінці цього визначальними є умови кредитного договору. Такий договір є джерелом правового регулювання цивільних відносин між сторонами, який визначає обов`язкові для обох сторін правила поведінки, відмінні від їх законодавчого регулювання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів в суді, з наданням належних та допустимих доказів, свого права на звернення до суду з позовом про дострокове погашення суми кредиту за договором укладеним з відповідачем, про що обґрунтовано зазначив суд в оскаржуваному рішенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частин 1, 13статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк

Повне судове рішення складено 26.03.2025

Головуючий суддя О.В. Агєєв