ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/1316/23 Номер провадження 22-ц/814/623/25Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1 її представника адвоката Семенюк О.Г.

відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Рябеки Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюк Ольги Григорівни

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року ухвалене у складі головуючого судді Татіщевої Я.В., повний текст судового рішення виготовлено 16.09.2024 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звенулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання договору купівлі-продажу дійсним

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року по 15.04.2022 року.

Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме, в 2001 році ними як подружжям був придбаний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Зазначала, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Вона не працювала, оскільки була зайнята доглядом за їхнім спільним із відповідачем сином ОСОБА_4 , який мав важку хворобу, був інвалідом з дитинства та потребував повного постійного стороннього догляду, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Вказувала, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди у здійсненні поділу майна, яке є спільною власністю подружжя. Наразі вона проживає разом із донькою у її батьків, а в будинку, який вони спільно із відповідачем придбали за час перебування у шлюбі, проживає відповідач ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку.

16.11.2023 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву про поділ майна, у якій збільшила свої позовні вимоги та просила суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу реєстровий №НГР-357 від 16.05.2001 року, житлового будинку з надвірними господарськими побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою.

Положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Тому угоди щодо придбання на біржових торгах жилого будинку (квартири) чи його (її) частини вимагають оформлення в нотаріальній формі.

Позивач не надала доказів того, що відповідач ОСОБА_2 не бажає посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, доказів навмисного ухилення від нотаріального оформлення угоди матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції також зазначив, що ОСОБА_1 не є стороною у договорі купівлі продажу та біржовому контракті №НГР 357 від 16.05.2001 року тому не має законних підстав на звернення до суду із вимогою визнання вищевказаного договору купівлі продажу, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дійсним.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що договір купівлі-продажу ОСОБА_2 був укладений під час перебування в шлюбі і в інтересах сім`ї, а тому зазначений будинок є спільною сумісною власністю.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не є стороною у договорі купівлі-продажу та біржовому контракті № НГР 357 від 16.05.2001 року, а тому не має законних підстав на звернення до суду із вимогою визнання вищевказаного договору купівлі-продажу, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсним є передчасним, оскільки укладений договір впливає на майнові права ОСОБА_1 .

01.01.2025 року ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції в якому просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюк Ольги Григорівнизалишити без задоволення, а судове рішення без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року та рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.04.2022 року шлюб розірвано, що підтверджується відповідним рішенням, ухваленим по справі №528/1084/21, та копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого Гребінківським відділом РАЦС 25.01.1997 року, актовий запис №9 (а.с. 08 9зврт.).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та мають дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними Свідоцтвами про народження (а.с.10-11).

Відповідно до Довідки МСЕ №0103265 від 04.10.2012 року, ОСОБА_5 , 1994 року народження, встановлено групу інвалідності перша А з 04.10.2012 року (інвалід з дитинства), інвалідність встановлена безстроково, дитина потребує повного постійного стороннього догляду (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис про смерть №28 від 30.01.2020 року (а.с.14).

Також з матеріалів справи вбачається, що 16.05.2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу №НГР-357 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір укладений на Українській універсальній біржі та підписано Біржовий контракт №НГР-357 від 16.05.2001 року (а.с.58-59).

Відповідно до копії Технічного паспорту, який датований 15.05.2001 року, загальна площа будинку становить 88,3кв.м., а житлова площа будинку становить - 49,4кв.м., підсобна 38,9кв.м., в т.ч. 10,5кв.м. (а.с.60-62 зворот).

Рішенням Виконавчого комітету Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області №8/2 від 17.08.1999 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво гаража та вбиральні (а.с.63).

Відповідно до довідки №03.1-15/178/3 від 18.10.2021 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що станом на вищевказану дату за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.82).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_2 не бажає посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, доказів навмисного ухилення від нотаріального оформлення угоди матеріали справи не містять. ОСОБА_1 не є стороною у договорі купівлі продажу та біржовому контракті №НГР 357 від 16.05.2001 року тому не має законних підстав на звернення до суду із вимогою визнання вищевказаного договору купівлі продажу, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дійсним.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до роз`яснень п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору.

Спірне майно, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , набуто на підставі зареєстрованого на біржі договору купівлі-продажу № НГР -357 від 16.05.2001.

Згідно статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, чинній на час укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Отже, зареєстрований на Українській універсальній біржі 16.05.2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу №НГР-357 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . не підлягав нотаріальному посвідченню.

Положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року в справа № 205/8493/16-ц (провадження № 61-40951св18), від 01 квітня 2020 року в справі № 754/1466/15-ц (провадження № 61-11804св18), від 21 липня 2021 року в справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).

Частиною другою статті 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 не бажає посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, доказів навмисного ухилення від нотаріального оформлення угоди під час апеляційного розгляду справи судом не встановлено.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 під час укладання угоди купівлі-продажу спірного будинку і ставлячи питання про його розподіл має право на захист будь-яких порушених прав пов`язаних з ним, тому висновок суду щодо відсутності у неї права на позовну вимогу про визнання договору купівлі-продажу таким що відбувся є помилковим.

Разом з тим дана обставина не впливає на правильність висновку суду про відмову в позові в цілому.

З огляду на викладене вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 рокуколегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семенюк Ольги Григорівни залишити без задоволення.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль