Провадження №2/592/679/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м.Суми Ковпаківський районний суд міста Суми в складі: головуючого судді Катрич О.М., за участю секретаря Білої В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що власниками житлового будинку за адресою: місто Суми провулок Авіаційний є Позивач: ОСОБА_1 (1/4 частини), треті особи: ОСОБА_6 (1/4 частини), ОСОБА_7 (1/4 частини) та Відповідачка 1 - ОСОБА_2 (1/4 частини).З початку повномасштабного вторгнення Відповідачка - ОСОБА_2 разом з дітьми (Відповідачами) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхали за кордон. А тому не користується вказаним житловим будинком, та не планують повертатися. ОСОБА_5 - це колишній чоловік ОСОБА_2 , які розлучилися згідно рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.04.2024 року, справа №592/4056/24. ОСОБА_5 також, не проживає за зареєстрованою адресою вже майже 3 роки.Окрім цього, Відповідачка 1 разом з дітьми не заперечує з приводу зняття її та дітей з реєстрації, але не має можливості приїхати до міста Суми, оскільки перебуває за кордоном.Щодо Відповідача 4-з ним взагалі зв`язок відсутній.Наразі стало питання, оформлення субсидії на вказаний будинок, але це не можливо зробити, оскільки зареєстровані Відповідачі. Окрім цього на них нараховуються комунальні платежі. Також, Позивач та треті особи не можуть продати житловий будинок, оскільки в ньому прописані особи, які фактично там не проживають.Відповідачі не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться.Всі комунальні платежі сплачують батьки. Таким чином, вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України Відповідачі втратили право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача-адвокат Брайко Ю.В. вимоги підтримала та просить задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей надала до суду заяву про розгляд справи без її участі від 03.02.2025 року та повідомила, що проживає з дітьми за кордоном у Німеччині та повертатися до України не планують. Позовні вимоги визнає та просить задовольнити. (а.с. 58)

Відповідач ОСОБА_5 про час і місце розгляду справи повідомлений у спосіб, передбачений ЦПК України, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала позицію позивача .

Третя особа ОСОБА_7 надав суду заяву, в якій вимоги підтримує та підтверджує, що колишній чоловік його сестри ОСОБА_2 - ОСОБА_5 не проживає у будинку з 2022 року, а також просив розгляд справи проводити без його участі. (а.с.57)

Представник Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надав суду висновок щодо розв`язання даного спору. (а.с.68)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та відповідачка ОСОБА_2 є співвласниками по частини кожний у праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами із Державного реєстру речових прав. (а.с. 9-12)

Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, ОСОБА_2 , неповнолітня ОСОБА_3 , малолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 4)

Відповідно до копії рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 10.04.2024 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний. (а.с. 23)

Згідно відповіді на запит, станом на 06.02.2025, Державна прикордонна служба України повідомила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 18.03.2022 по 09.04.2022 року перетнули кордон України. Інформації по ОСОБА_3 надано не було. (а.с. 66-67)

Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 03.03.2024 року № 392/27.1-26, вказано, що відповідно до підпункту 2 ст. 18 Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Дана норма Закону, надає право власнику житла безперешкодно знімати з реєстрації осіб, зареєстрованих у його приватній власності, включаючи малолітніх та неповнолітніх дітей.Але, оскільки позивач є співвласником вказаного нерухомого майна разом із відповідачем, яка є матір`ю зареєстрованих дітей, дану норму неможливо застосувати в цьому випадку. Також перебування відповідачів за кордоном, перешкоджає їм використати своє право на зняття з реєстрації місця проживання. Тому, зняття дітей з реєстрації місця проживання, можливе лише у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за можливе задоволення позову в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 особами, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 . (а.с.68)

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_8 є її подругою, яка з двома дітьми була вимушена евакуаційним коридором виїхати із м. Суми за кордон у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ на нашу територію. Її колишній чоловік ОСОБА_11 перебуває на військовій службі у лавах ЗСУ. На даний час у будинку проживає вона одна, їй дозволили скористуватися житлом, за послуги витрати несе вона. Речей відповідачів у будинку немає.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначаються власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Зазначені конституційні приписи відображені і на рівні житлового законодавства, зокрема статтею 9 Житлового кодексу УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві».

При цьому визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку (згідно статті 72 Житлового кодексу УРСР).

Оскільки збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, то під час вирішення цієї категорії справ з`ясуванню підлягають обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи.

Згідно з цивільним процесуальним законодавством кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Тож у правових спорах щодо визнання особи такою, що втратила право користування житлом, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, відповідачка ОСОБА_2 є співвласником спірного житла і в ньому зареєстрована. Також, у будинку зареєстровані неповнолітні діти. Разом вони виїхали із матір`ю за кордон у зв`язку із евакуацією із м. Суми і на даний час проживають поза межами країни, так як в Україні діє воєнний стан до 08.05.2025 року. Відповідачка позов відносно себе та яка діє в інтересах дітей визнала.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Законом України «Про охорону дитинства», а саме статтею 18 визначено Право дитини на житло. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Зокрема, на даний час суду невідомо країну проживання ОСОБА_12 та дітей (зі слів Німеччина), який статус має вона та діти в країні перебування і термін їх перебування, те, що вона зазначає у заяві, що немає наміру повертатися, може не залежати від їх бажання, і в разі закінчення воєнного стану та повернення в Україну, діти не будуть мати свого житла. У зв`язку із збройною агресією РФ, вони виїхали з України, тому не можна вважати, що вони не проживають у житлі без поважних причин. Тому висновок служби у справах дітей суд не може прийняти до уваги.

Також, відповідач ОСОБА_5 набув право користування спірним житлом у законний спосіб, на даний час свідку відомо про його службу в ЗСУ, в такому разі про відсутність відповідача у спірному житлі понад встановлені ЖК строки без поважних причин не можна говорити.

За таких обставин, докази, які позивач надав суду (при цьому відсутні будь-які докази оплати ним комунальних послуг), і які суд вважає недостатніми та непереконливими доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України для того, щоб суд визнав співвласника як відповідача та інших неповнолітніх відповідачів та їх батька такими, що втратили право користування житловим будинком. Тому доводи є необгрунтованими і у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя О.М. Катрич