Справа № 510/169/25
Провадження № 2/510/1242/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.25 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Лабановой С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 про судові засідання, які призначалися на 19.03.2025р., 26.003.2025р., був повідомлений в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак, до суду не явився, відзиву на позов не надав, причини його неявки суду невідомі.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.12.2022р.; копія витягу від 14.03.2023р. з Державного реєстру речових прав; копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ; копія звіту від 17.01.2025р. про проведення незалежної оцінки вартості частки нерухомості; копія протоколу опитування особи ОСОБА_3 за його згодою від 20.01.2025р.; копія технічного паспорту на житловий будинок від 2013р.; копія договору купівлі-продажу від 20.05.1997р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.12.2022р. позивачці належить частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , інша частка вищевказаної нерухомості рахується належною відповідачу ОСОБА_2 (на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.1997р.). Належні позивачці частки житлового будинку були успадковані нею після смерті бабусі та матері ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно із подальшим визнанням за нею права власності на них, спочатку бабуся, а потім і матір позивачки фактично відкрито володіли і часткою вищевказаного будинку, оскільки власник цієї частки більше 20 років не користувався нею, а коли померли за будинком в цілому стала наглядати і сама позивачка.

Після прийняття спадщини позивачка мешкає у всьому будинку, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі.

Незважаючи на це, з 2005р. відповідач у спірній частині житлового будинку не з`являвся, його речей там немає, будь-яких вимог або претензій до позивачки (до її бабусі та матері) він не пред`являв. Позивачці невідомо, де зараз знаходиться і мешкає відповідач.

Отже, з 2005р. 1/4 частка житлового будинку цілком перейшла у володіння та розпорядження до ОСОБА_5 , а потім і до позивачки, яка утримує її, розпоряджається доглядом за нею.

Таким чином, з 2005р. ОСОБА_5 , а з 2021р. і позивачка фактично, відкрито володіли нерухомістю, стежили за її технічним станом, сплачували за утримання комунальні послуги. ОСОБА_1 до теперішнього часу користується вищевказаною часткою нерухомості, яка весь цей час не витребувалася із володіння позивачки відповідачем. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що має право на вищевказану 1/4 частку житлового будинку з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Як було встановлено судом, бабуся, матір позивачки, а потім і сама позивачка мешкали у домоволодінні АДРЕСА_2 . частки цього домоволодіння належали ОСОБА_4 , а потім, після смерті ОСОБА_5 , були успадковані позивачкою. Інша частка домоволодіння належала ОСОБА_2 , який з 2005р. за вищевказаною адресою не мешкав. Оскільки відповідача, як співвласника нерухомості не було, бабуся, матір, а потім і сама позивачка користувалися належною йому часткою нерухомості, розпоряджались будинком вцілому. За відсутністю відповідача питання про утримання відповідної частки нерухомості перейшло до позивачки, участі у сплаті комунальних послуг відповідач не приймав. Вже майже 20 років родина позивачки утримує відповідну частину нерухомості, доглядає за її технічним станом та сплачує всі належні платежі. Будь-яких домовленостей із відповідачем щодо розподілу витрат, пов`язаних із утриманням частини будинку, немає.

Виходячи із ситуації, що склалася в даній справі, вбачаються підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/4 частку житлового будинку в порядку набувальної давності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, з 2005р. по теперішній час її бабуся, матір, а потім і вона сама безперервно, відкрито володіли 1/4 часткою житлового будинку, сплачували всі належні платежі, як власники нерухомості, розпоряджалися нею, проводили ремонти, використовували її за цільовим призначенням та ін. За час володіння позивачкою відповідною часткою нерухомості відповідач не пред`являв до неї жодних вимог про витребування нерухомості (грошової компенсації), документів на неї, не брав участі в утриманні житла та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач до судового засідання не явився, відзиву на позов не надав.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_3 , що містяться в матеріалах справи, позивачка є його дружиною, успадкувала весь будинок після смерті матері, володіє ним цілком, розпоряджається ним, сплачує необхідні комунальні послуги.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою 1/4 часткою житлового будинку (що належить відповідачу) є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником житла, як успадкованого), сплачувала комунальні платежі за його утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що частка житлового будинку цілком з законних підстав перейшла у володіння та користування ОСОБА_1 , внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за набувальною давністю право власності на:

частку житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вячеслав ДУДНИК