Справа № 536/2151/24
Провадження № 2/536/156/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.

за участю секретаря судового засідання Черненко А.А.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Таценюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької ради Кременчуцького району Полтавської області, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В :

Позовна заява обґрунтована зокрема тим, що 04 липня 2008 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , який зареєстрований Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 06.

Їхні сімейні стосунки не склалися. З грудня 2020 року вони перестали мешкати разом. У них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства.

У зв`язку з цим, Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 березня 2021 року шлюб розірвано.

Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 та дитину - ОСОБА_6 , народжену ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розлучення він добровільно надавав відповідачу матеріальну допомогу на утримання сина та дочки та приймав участь у їх вихованні.

З 2021 року діти мешкають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на повному його утриманні.

ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з іншим чоловіком та має від нового шлюбу дитину.

Належної матеріальної допомоги та уваги їхнім неповнолітнім дітям вона не надає.

Ігнорує свої батьківськи обов`язки, вихованням дітей не займається. Він має постійну роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями він не зловживає. Характеризується з позитивного боку.

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення:

- визначити місце проживання дочки - ОСОБА_6 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 .

Позивач та його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги жодним чином не захищають інтереси дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить такого висновку.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 04 липня 2008 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , який зареєстрований Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 06.

Сімейні стосунки у сторін не склалися. З грудня 2020 року вони перестали мешкати разом. У них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства.

У зв`язку з цим, Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 березня 2021 року шлюб розірвано.

Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 та дитину - ОСОБА_6 , народжену ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2021 року діти мешкають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на повному його утриманні.

ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з іншим чоловіком та має від нового шлюбу дитину.

Належної матеріальної допомоги та уваги їхнім неповнолітнім дітям відповідач не надає. Вихованням дітей не займається. Позивач має постійну роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання.

Згідно з висновком виконавчого комітету, комісія, беручи до уваги факт постійного безперешкодного тривалого проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком, відсутність жодних активних дій зі сторони матері щодо повернення чи відібрання дитини, визначення місця проживання сина саме з нею, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, керуючись ст.ст. 19, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, враховуючи висновок служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з одним із батьків у зв`язку з відсутністю спору, між батьками з цього питання.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 49, 265 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала.

В судовому засіданні мати дитини не заперечувала, що дитина проживає з батьком, не вимагала від батька проживання з дитиною. В свою чергу позивач повідомляв суду, що він не забороняє відповідачу бачитися з дитиною.

Поведінка та пояснення відповідача в судовому засіданні дають суду підстави для висновку про те, що фактично відповідач не заперечує, щоб суд ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини не виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини відповідач участі не приймала.

Саме по собі звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, наведеного висновку суду не спростовують.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Крім того, позовна заява не містить підстав необхідних для захисту інтересів як самої дитини, так і позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 160-161, 171 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької ради Кременчуцького району Полтавської області, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський