Єдиний унікальний номер справи 628/3560/21
Провадження № 2/183/627/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю: секретаря судового засідання Федорової Є. П.,

представника позивача адвоката Білого І. М.,

представника відповідача АТ «Універсал Банк» адвоката Попова В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Самар Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області із позовною заявою до ТОВ "Укр Кредит Фінанс", АТ "Універсал Банк", в обґрунтування якої позивач посилався на те, що 19 травня 2021 року невідомі йому особи, шляхом обману заволоділи належною йому сім-карткою оператора мобільного зв`язку за номером НОМЕР_1 , при цьому жодних паролів від своїх персональних даних він третім особам не передавав. 20 травня 2021 року з Українського бюро кредитних історій йому стало відомо про те, що 20 травня 2021 року в ряді банківських та фінансових установ було відкрито на його ім?я рахунки, на які були видані кредитні кошти. Після чого того ж дня, а саме 20 травня 2021 року він звернувся до Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, у зв`язку із чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію про кримінальне провадження під № 000268.

Пояснив, що він не отримував у вищезазначений період жодних кредитних коштів від жодних банківських чи фінансових установ, оскільки за його номером мобільного телефону оператора мобільного зв`язку уночі з 19 травня 2021 року на 20 травня 2021 року заволоділи невідомі йому особи, а тому він об`єктивно не міг акцептувати жодних кредитних пропозицій.

Так, позивач зазначив, що із звіту ТОВ "Українське бюро кредитних історій" міститься інформація щодо укладення від його імені кредитних договорів, а також інформація щодо розміру невиконаних зобов`язань за договорами:

- № 176 від 20 травня 2021 року, укладеним з ТОВ "Служба миттєвого кредитування", сума кредиту 3 100,00 грн.;

- № 4710923 від 20 травня 2021 року, укладеним з ТОВ "Мілоан", сума кредиту 5 000,00 грн.;

- № 0703-7012 від 20 травня 2021 року, укладеним з ТОВ "Укр Кредит Фінанс", сума кредиту 5 000,00 грн.;

- № 4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ "Універсал Банк", сума кредиту 45 000,00 грн.

Водночас, на підставі його заяв щодо шахрайських дій третіх осіб, з поданням відповідних доказів, ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Мілоан" претензій майнового характеру за кредитними договорами № 176 та № 4710923 від 20 травня 2021 року, до нього не мають. Останні звернулись до ТОВ "Українське бюро кредитних історій" із повідомленнями щодо необхідності вилучення інформації щодо таких кредитних угод.

Таким чином, станом на день звернення до суду за ним рахується заборгованість за кредитними договорами, укладеними з ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та АТ "Універсал Банк". Позивач зазначив, що в нього була відсутня воля на укладення таких правочинів, оскільки укладання таких договорів відбулось внаслідок протиправних, шахрайських дій третіх осіб, які протиправно заволоділи його персональними даними номером оператора мобільного зв`язку, з використанням якого надали акцепт на укладання таких договорів.

У зв`язку з чим, посилаючись на ст.ст. 202, 215 ЦК України, а також на положення Законів України "Про захист прав споживачів" та "Про електронну комерцію", позивач звернувся до суду із цим позовом та просить:

- визнати недійсним кредитний договір № 4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ "Універсал Банк", сума кредиту 45 000,00 грн.;

- зобов`язати ТОВ "Українське бюро кредитних історій" вилучити з кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 інформацію про кредитний договір № 0703-7012 від 20 травня 2021 року, укладеним з ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (), сума кредиту 5 000,00 грн. та про кредитний договір № 4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ "Універсал Банк", сума кредиту 45 000,00 грн.

Не погоджуючись із пред`явленою позовною заявою, 05 жовтня 2021 року відповідач АТ "Універсал Банк" звернулось до суду із відзивом на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти обставин позовної заяви, у її задоволенні просить відмовити в повному обсязі. Зазначає, що 25 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та АТ "Універсал Банк" було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом акцепту позичальником умов і правил надання банківських послуг, тарифів банку та таблицю обчислення вартості кредиту, про що ним було складено відповідну анкету-заяву, на підставі якої позивачеві було відкрито відповідний рахунок № НОМЕР_2 та надано відповідну платіжну картку, ідентифікація за якою відбувається за відповідним ПІН-кодом, відомим лише держателю картки, умови про що сторонами погоджені та підтверджуються умовами надання банківських послуг, з якими ознайомився ОСОБА_1 . Разом з тим, відповідач зазначає, що активація картки була здійснена ОСОБА_1 за допомогою довіреного пристрою LgeLG-Н820, що підтверджується відповідною системою АТ "Універсал Банк", після отримання та активації платіжної картки, починаючи з 25 квітня 2020 року ОСОБА_1 активно користувався нею, розраховувався за придбання товарів та оплату послуг, проводив переказ грошових коштів з власної картки на інші, що підтверджується відповідною випискою про рух коштів. Відповідач зазначає, що у пред`явленій позовній заяві позивач не заперечує в цілому факту укладання договору від 25 квітня 2020 року, відкриття йому рахунку та використання ним відповідної платіжної картки. Водночас посилання ОСОБА_1 на те, що нібито невідомі особи, які скористались перевипущеною сім карткою оператора мобільного зв?язку за номером НОМЕР_1 , оформили кредити в банківських та фінансових установах, викликає обґрунтований сумнів, оскільки 19 травня 2021 року відбулась зміна довіреного пристрою позичальника з Lge LG-Н820 на Xiaomi redmi 6A, при цьому для проведення такої зміни на електронну адресу позивача (зазначену ним в анкеті-заяві від 25 квітня 2020 року, пароль від якої повинен знати тільки позивач) було направлено відповідний лист-підтвердження, який було погоджено. Одночасно, вхід до нового пристрою Xiaomi redmi 6A було виконано з використанням одноразового паролю на мобільний телефон та введенням ПІН-коду з першого разу. У такому разі, з урахуванням умов та правил надання банківських послуг, АТ "Універсал Банк" не мало правових підстав для відмови у зміні довіреного пристрою, як і не мало підстав не проводити платіжні операції з використанням коректного ПІН-коду держателя платіжної карки. Також відповідач зазначає, що позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами те, що заволодіння сім-карткою оператора мобільного зв`язку ОСОБА_1 відбулось не за його вини, або доказів того, що саме не через дії позивача відбулось таке заволодіння, а тому вважає сумнівним сам факт заволодіння сім-карткою третіми особами. Водночас витяг з ЄРДР, на який посилається позивач не може свідчити про наявність винуватості особи, а лише свідчить про початок досудового розслідування. На думку відповідача вищезазначені обставини, як кожна окремо, так і в своїй сукупності, свідчать про відсутність вини АТ "Універсал Банк". Додатково відповідач зазначив про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав, оскільки жодні підстави для визнання недійсним договору про надання банківських послуг від 25 квітня 2020 року відсутні, останній укладено відповідно до умов чинного законодавства, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та сам позивач фактично не заперечує укладання саме ним вищезазначеного договору (Т. 1, а.с. 196-226).

05 жовтня 2021 року від відповідача ТОВ "Укр Кредит Фінанс" на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти обставин, викладених у позовній заяві, в її задоволенні просить відмовити у повному обсязі через відсутність доказів укладення кредитного договору не позивачем (Т. 1, а.с. 228-252).

15 серпня 2023 року від АТ "Універсал Банк" на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких останній просив відмовити позивачеві у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, додатково представник відповідача зазначив про фактичне порушення позивачем умов договору банківського обслуговування в частині його зобов`язання не передавати будь-які відомості, що дозволять особам ідентифікувати себе, як клієнта банку (Т. 2, а.с. 223-229).

Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 14 вересня 2021 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та про забезпечення доказів, шляхом заборони відповідачам здійснювати нарахування відсотків та неустойки за користування кредитними коштами та здійснення списання грошових коштів третіми особами, а також було встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень (Т. 1, а.с. 59-61).

Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача про розгляд цієї справи в режимі відеоконференції (Т. 1, а.с. 77).

На підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 11/0/9-22 від 18 березня 2022 року, територіальна підсудність справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області була змінена та призначена Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. На виконання вищезазначеного розпорядження ця справа надійшла на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 27 лютого 2023 року (Т. 2, а.с. 58).

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року цю цивільну справу було прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання (Т. 2, а.с. 60).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року було частково задоволено клопотання представника відповідача АТ "Універсал Банк", постановлено про проведення підготовчого засідання у справі, призначеного на 01 червня 2023 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (Т. 2, а.с. 68).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року, заяву подану від імені представника позивача про ознайомлення із матеріалами справи було повернуто заявникові без розгляду (Т. 2, а.с. 74-75).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2023 року постановлено про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків шляхом надання всіх копій письмових доказів, засвідчених позивачем в порядку, встановленому чинним законодавством для долучення до матеріалів справи та для направлення усім учасникам справи (Т. 2, а.с. 99, 100-101).

19 липня 2023 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви, встановлені за ухвалою суду від 01 червня 2023 року (Т. 2, а.с. 173-210).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року позовні вимоги в цій цивільній справі залишено без розгляду в частині пред`явлених вимог до відповідача ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та позивачеві роз`яснено його право повторного звернення до цього відповідача, після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду (Т. 2, а.с. 213).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача адвоката Білого І. М. про витребування доказів (Т. 2, а.с. 214-215).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року було частково задоволено клопотання представника відповідача АТ "Універсал Банк", постановлено про проведення підготовчого засідання у справі, призначеного на 30 січня 2024 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (Т. 3, а.с. 1).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року було частково задоволено клопотання представника відповідача АТ "Універсал Банк", постановлено про проведення підготовчого засідання у справі, призначеного на 03 липня 2024 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (Т. 3, а.с. 48).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2024 року було частково задоволено клопотання представника відповідача АТ "Універсал Банк", постановлено про проведення підготовчого засідання у справі, призначеного на 06 серпня 2024 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (Т. 3, а.с. 66).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача адвоката Білого І. М. про витребування доказів (Т. 3, а.с. 80-81).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (Т. 3, а.с. 79).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2024 року було частково задоволено клопотання представника відповідача АТ "Універсал Банк", постановлено про проведення судового засідання у справі, призначеного на 07 листопада 2024 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (Т. 3, а.с. 97).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з?явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відповіді на відзив на позовну заяву не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Білий І. М. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача АТ "Універсал Банк" адвокат Попов В. О. заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також письмових поясненнях, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази у справі, дійшов таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до кредитної історії ОСОБА_1 , наданої ТОВ "Українське бюро кредитних історій", ОСОБА_1 уклав 20 травня 2021 року ряд кредитних договорів, за яким обліковуються невиконані зобов`язання, зокрема кредитні договори:

- № 176 від 20 травня 2021 року, укладений з ТОВ "Служба миттєвого кредитування", сума кредиту 3 100,00 грн.;

- № 4710923 від 20 травня 2021 року, укладений з ТОВ "Мілоан", сума кредиту 5 000,00 грн.;

- № 0703-7012 від 20 травня 2021 року, укладений з ТОВ "Укр Кредит Фінанс", сума кредиту 5 000,00 грн.;

- № 4924 від 27 квітня 2020 року, укладений з АТ "Універсал Банк", сума кредиту 45 000,00 грн. (Т. 1, а.с. 8-19).

20 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій він просив притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 19 травня 2021 року шляхом обману незаконно заволоділа належним йому номером сім-картки мобільного оператора, за допомогою якої оформила в фінансових установах кредит та заволоділа кредитними коштами. Інформацію про вчинене правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 з попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України, про що свідчить відповідний Витяг (Т. 1, а.с. 22). Наразі досудове розслідування триває.

За повідомленням оператора мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна" № НОМЕР_3 .02.06 від 02 червня 2021 року, судом установлено, що мобільний номер НОМЕР_1 обслуговується за умовами передплаченого сервісу (надання послуг здійснюється без укладення письмового договору між оператором та абонентом). Процедура блокування та відновлення номера телефону передплаченої форми обслуговування створена насамперед для захисту особистої інформації абонентів. Ця процедура (зокрема, в плані ідентифікації користувача) регулярно аналізується спеціалістами ПрАТ "ВФ Україна" та проходить процес актуалізації. Установлено, що 19 травня 2021 року о 21:38 за вищезазначеним номером була здійснена заміна SIM-карти, в результаті подання відповідної заявки через Центри дистанційного обслуговування абонентів. За даними, які були встановлені під час службового розслідування, ідентифікація була проведена згідно з вимогами, що регламентовані внутрішніми документами і процедурами ПрАТ "ВФ Україна". Повторна заміна SIM-карти за мобільним номером була виконана 20 травня 2021 року о 10:44 в магазині Vodafone Україна. Лише після цього, а саме 20 травня 2021 року об 11:13 здійснена його реєстрація з наданням персональних даних (Т. 1, а.с. 20-21).

Установлено, що ОСОБА_1 звертався на адресу ТОВ "Мілоан" із заявою про закриття рахунку, за яким йому нібито було надано кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн., списання заборгованості та зупинення нарахування будь-яких штрафних санкцій, а також про повідомлення ТОВ "Українське бюро кредитних історій" щодо видалення кредитної історії за договором з ТОВ "Мілоан", посилаючись при цьому на вчинення шахрайських дій третіми особами, про що повідомлено правоохоронні органи (Т. 1, а.с. 44).

Повідомленням ТОВ "Мілоан" № 333-5/02-07 від 02 липня 2021 року, ОСОБА_1 роз`яснено про те, що в ході службової перевірки обставин укладання кредитного договору було встановлено ознаки його укладання та отримання коштів від його імені невідомою особою, а тому будь-які претензій фінансового характеру в ТОВ "Мілоан" до ОСОБА_1 відсутні, як і відсутні претензії щодо сплати заборгованості (Т. 1, а.с. 45).

Аналогічно, ОСОБА_1 звернувся і до ТОВ "Служба миттєвого кредитування", від якого отримав відповідь про відсутність претензій щодо кредитної заборгованості (Т. 1, а.с. 46, 47, 48).

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТОВ "Укр Кредит Фінанс" про закриття рахунку, за яким йому нібито було надано кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн., списання заборгованості та зупинення нарахування будь-яких штрафних санкцій, а також про повідомлення ТОВ "Українське бюро кредитних історій" щодо видалення кредитної історії за договором з ТОВ "Укр Кредит Фінанс", посилаючись при цьому на вчинення шахрайських дій третіми особами, про що повідомлено правоохоронні органи (Т. 1, а.с. 28). Проте, отримав відповідь про відсутність правових підстав для задоволення його заяви з наданням копій кредитного договору № 0703-7012.

Так, 20 травня 2021 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 0703-7012, згідно з яким ТОВ "Укр Кредит Фінанс" надало позичальнику кредит в сумі 5 000 грн. строком на 14 календарних днів, що вбачається з п.2.5 зазначеного договору (Т. 2, а.с. 186-198).

Відповідно до п.2.2. даного кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошової суми, вказаної у п.2.1. цього договору позичальнику протягом трьох днів з моменту укладення цього договору.

Згідно з пунктом 2.3, тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Згідно з пунктом 2.4, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за наступною ставкою: стандартна процентна ставка 2,5% за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.2.5 кредитного договору, строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 14 календарних днів з дня отримання кредиту.

Згідно з п.2.7, реальна річна процентна ставка на дату укладання цього договору складає 296937,00%.

Відповідно до п.2.8. орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 15 000,00 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 10 000,00 грн.

У пункті 7 "Реквізити сторін" наданого суду примірнику договору про відкриття кредитної лінії №0703-7012 від 20 травня 2021 року зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля А410).

У п.6.1 зазначено, що цей договір та Правила разом складають кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

У подальшому ухвалою суду від 20 липня 2023 року позовні вимоги до ТОВ "Укр Кредит Фінанс" були залишені без розгляду за відповідним клопотанням представника позивача.

Відповідно до кредитної історії ОСОБА_1 , наданої ТОВ "Українське бюро кредитних історій" станом на 30 червня 2023 року, за ОСОБА_1 числиться невиконане зобов`язання, зокрема, що стосується предмету позову, за кредитним договором № 4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ "Універсал Банк", сума кредиту 45 000,00 грн. (Т. 2, а.с. 177-179).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ "Універсал Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 25 квітня 2020 року, зазначені обставини визнані сторонами, а тому доказуванню не підлягають відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява, разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, позивач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Крім того, в анкеті зазначено "прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, яка буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного удосконаленого електронного підпису. Усе листування щодо цього Договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору".

На підставі цієї анкети-заяви ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним . Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України "Про захист прав споживачів", а також Законом України "Про електронну комерцію".

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №674/461/16-ц (провадження №61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі №234/7723/20 (провадження №61-6379св21).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів ( ч. 1, ч. 3 ст. 207 ЦК України).

У даному випадку правовідносини між сторонами справи виникли на підставі укладеного в електронній формі кредитного договору з використанням визначених сторонами ідентифікаторів особи, яка отримує кредитні кошти, що належним чином відповідає вимогам профільного законодавства, зокрема, ст.ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", що сторонами не оспорюється.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За обставинами цієї справи позичальник (позивач), прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

З огляду на наведене, суд вважає встановленим факт того, що сторони кредитного договору від 27 квітня 2020 року досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом, річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту та підписав договір, тому в силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним.

Водночас, суд акцентує увагу на те, що дійсно, з поданих доказів вбачається відсутність волевиявлення позивача на укладання кредитних договорів у період з 19 травня 2021 року по 20 травня 2021 року включно, проте суд критично ставиться до посилань позивача щодо недійсності кредитного договору укладеного з АТ "Універсал Банк", оскільки докази відсутності його волевиявлення 25 квітня 2020 року (день укладання договору) в матеріалах справи відсутні, обставини які свідчать про заволодіння персональними даними ОСОБА_1 третіми особами стались в період з 19 по 20 травня 2021 року, а тому підстави для визнання недійсним цього договору за ст. 215 ЦК України відсутні.

При цьому, суд ураховує, що дійсно, відповідно до виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 від 23 вересня 2021 року, наданою АТ "Універсал Банк", за період з 19 травня 2021 року по 20 травня 2021 року з карткового рахунку було переказано на інші картки суму коштів в загальному розмірі 44 890,56 грн. (Т. 1, а.с. 178-192). Проте, цією ж випискою підтверджується й користування ОСОБА_1 рахунком № НОМЕР_2 , у період часу до 19 травня 2021 року.

Слід зауважити, що відповідно до п. 4.1.2 Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank/UniversalBank) Банк зобов`язується відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, є неможливим або якщо у Банка виникає сумнів стосовно того, що клієнт виступає від власного імені; відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману.

Пунктами 5.1.-5.6 Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank/UniversalBank) передбачено, що до каналів Дистанційного обслуговування відносяться: порядок здійснення дистанційного обслуговування; контактний центр Банку, який здійснює обслуговування по телефону і месенджерах; мобільний додаток і інші канали обслуговування в Інтернет; інформування через SMS, e-mail або месенджери.

У рамках Дистанційного обслуговування Банк надає Клієнту інформацію про банківське обслуговування, шляхом її направлення на адресу клієнта, зазначену в Анкеті-заяві, або в мобільний додаток клієнта. Керуючись положеннями статті 207 Цивільного кодексу України, Сторони погодили, що Банк під час надання клієнту виписок, довідок, квитанцій може використовувати факсимільне відтворення підпису посадової особи Банку та печатки Банку за допомогою засобів механічного, електронного або іншого Клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими Клієнтом і оскарженню законодавством України.

Банк має право змінювати склад послуг і встановлювати обмеження на надання послуг, що надаються через Дистанційне обслуговування, в тому числі, але не обмежуючись, при відсутності у Банку технічної можливості їх надання, наявності підстав підозрювати можливість незаконного доступу третіх осіб до грошових коштів клієнта з використанням аутентифікаційних даних клієнта, а також у випадках, передбачених правилами внутрішнього контролю Банку з метою протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом,фінансуванню тероризму, і в інших випадках згідно із законодавством України.

Клієнт погоджується, що Банк не несе відповідальності за збої і відмови в Дистанційному обслуговуванні, пов`язані з порушеннями в роботі обладнання зв`язку та / або мереж зв`язку, і Банк не зобов`язаний відшкодовувати клієнту збитки, що виникли внаслідок настання зазначених в цьому пункті випадків. Для використання клієнтом Дистанційного обслуговування клієнт самостійно забезпечує підключення власних електронних пристроїв до каналів зв`язку та здійснює підтримку необхідних функцій на своїх пристроях і у свого оператора зв`язку, а також здійснює інформування оператора.

У свою чергу за п. 6.2.6-6.2.8 Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank/UniversalBank) Клієнт зобов`язується не робити операцій, пов`язаних з порушенням законодавства України. Не передавати Платіжну картку та / або номер мобільного телефону та / або мобільний телефон, що використовується для Мобільного додатку у користування третім особам. Зберігати ПІН-код, Коди доступу, Аутентифікаційні дані в таємниці і ні за яких обставин не повідомляти їх третім особам. У разі одержання Клієнтом інформації щодо несанкціонованих операцій з його карткою або при виникненні підозр щодо шахрайства, він повинен якнайшвидше звернутись до Центру клієнтської підтримки Банку.

Заперечуючи проти підстав та обставин позову, відповідач АТ "Універсал Банк" зазначив про порушення позичальником умов п. 6.2.6-6.2.8 договору в частині розкриття аутентифікаційної інформації, яка призвела до негативних наслідків у вигляді використання грошових коштів третіми особами і, як наслідок, наявність вини позивача ОСОБА_1 , проте із даними твердженнями неможливо погодитись з огляду на таке.

Судом установлено, що у серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся на адресу відповідача АТ "Універсал Банк" із заявою, в якій повідомив про вчинення стосовно нього шахрайських дій, що унеможливило проведення саме ним будь-яких платіжних операцій за рахунком в період з 19 по 20 травня 2021 року, а тому просив надати документи та інформацію щодо кредитної угоди, транзакцій, отримувачів коштів та розрахунок заборгованості. У зв`язку із чим просив закрити відповідний рахунок та зупинити нарахування будь-яких штрафних санкцій на його ім`я (Т. 1, а.с. 42).

Відповідно до повідомлення АТ "Універсал Банк" № 42942 від 06 вересня 2021 року, ОСОБА_1 роз`яснено про відсутність правових підстав задоволення його запиту, що пов`язано із неналежною ідентифікацією клієнта, що може призвести до розкриття банківської таємниці, рекомендовано відвідати особисто відділення банку (Т. 1, а.с. 43).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

У постанові Верховного суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:

"відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:

"користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ "ПриватБанк" на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ "ПриватБанк" не надано відповіді".

Суд ураховує встановлений факт звернення ОСОБА_1 до АТ "Універсал Банк" із повідомленням щодо відсутності його волі на проведення транзакцій, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача дійсно була відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення, зокрема засобами телефонного зв`язку 20 травня 2021 року о 00 год. 17 хв. 10 сек.

Водночас суд бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Ураховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що:

"встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що:

"встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:

"сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн.

Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що:

"суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.

Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову".

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. [...] Ураховуючи те, що списання коштів відбувалося з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача - ОСОБА_1, яка підключила на власному телефоні переадресацію на телефон невстановленої особи і тим самим надала можливість володіти інформацією про надіслані паролі, суди зробили обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 755/19068/15-ц (провадження № 61-34341св18) вказано: "судами попередніх інстанцій з поданих сторонами доказів встановлено, що ОСОБА_1 платіжну карту не втрачала, ПІН та іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не розголошувала і про несанкіоновані операції невідкладно проінформувала банк. Натомість АТ КБ "Приватбанк", незважаючи на встановлений за картою ліміт на розрахунки в мережі Інтернет у сумі 0 гривень, провів списання коштів з рахунку ОСОБА_1 і після її повідомлення про неправомірність цих операцій не відновив залишок коштів на рахунку. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що позивач своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно застосував до спірних правовідносин статті 1066, 1073 ЦК України, норми Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням та дійшов обґрунтованого висновку про обов`язок банка відновити залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 з моменту повідомлення нею про здійснення несанкціонованих операцій".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21) зазначено: "емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що розглядається: при зверненні з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 19 травня 2021 року шляхом обману невідомі особи заволоділи належній йому сім картою з номером 099-737-07-64. При цьому він нікому не повідомляв жодних паролів від своїх персональних даних і не отримував жодних коштів з жодної банківської установи. Одразу після встановлення факту списання грошових коштів з рахунку повідомив про шахрайські дії. На його звернення відповідачем відповіді по суті запиту не надано.

Так, у висновку з питань застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 190/2037/23 (провадження № 61-12247св24) Верховним Судом вказано, що:

«саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними»;

«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача».

За змістом статей 316-320, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

За приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною третьою цієї статті, Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Нормою частини першої статті 1071 ЦК України передбачено, що банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта.

Положенням ст. 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій передбачена статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги».

Так, згідно з частиною першою цієї статті, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків (частина 2 статті).

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.

Згідно з частиною восьмою цієї статті, надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача, помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.

Частиною 12 цієї статті передбачено, що надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Частиною 12 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до частини 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно зі статтею 67 цього Закону, надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання.

Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації.

У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи.

Працівники надавачів платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги законодавства щодо захисту інформації під час виконання платіжних операцій, зберігати таємницю надавача платіжних послуг (або іншу інформацію з обмеженим доступом) та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту такої інформації, несуть відповідальність за неналежне використання та зберігання засобів захисту інформації, що використовуються під час виконання платіжних операцій, а також за розголошення персональних даних користувачів та інформації, що може бути віднесена до банківської таємниці чи таємниці надавача платіжних послуг, відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.

Аналогічна норма міститься в п. 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164, згідно з якою до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

За приписами ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

У цій справі суд ураховує, що хоча й списання коштів з карткового рахунку позивача було підтверджено шляхом використання "Технології безпеки 3-D Secure (Verified By Visa або MasterCard SecureCode), тобто введення паролів, відомих лише позивачеві, проте саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

При цьому, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.

Доказів того, що саме ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку відсутні. АТ "Універсал Банк" не довів, що перекази коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулося за його розпорядженням. Виявивши безпідставні перекази коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. Надані відповідачем пояснення щодо механізму зміни пристрою, нібито позивачем, з якого було здійснено вхід у банківський додаток, зазначених вище висновків суду, не спростовують.

Щодо вимог позивача про визнання недійсним кредитного договору № 4924 від 27 квітня 2020 року, укладеного з АТ "Універсал Банк" на суму кредиту в розмірі 45 000 грн., суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 573/2336/19 (провадження № 61-8821св20) для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що він звертається з вимогами визнання недійсним кредитного договору на суму 45 000 грн., що підпадає під визначення припинення правовідношення.

Водночас, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увагу, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

За таких обставин, ураховуючи обставини цієї справи, загальний розмір списаних коштів внаслідок операції 19 травня 2021 року з рахунку позивача, позов належить задовольнити частково та визнати припиненим зобов`язання від 19 травня 2021 року за кредитним договором від 27 квітня 2020 року (рахунок НОМЕР_4 ) на суму 45 000 гривень, що з урахуванням обраного позивачем в обґрунтуванні позову способу захисту (припинення зобов`язання) не є виходом за межі позовних вимог та повністю відповідатиме змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечить поновлення порушеного права позивача. Указаний висновок відповідає висновку з питань застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 190/2037/23 (провадження № 61-12247св24).

Щодо позовних вимог про зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії на ім?я ОСОБА_1 інформацію про: кредитний договір № 0703-7012 від 20 травня 2021 року, укладений з ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (), сума кредиту 5 000 грн.; кредитний договір 4924 від 27 квітня 2020 року, укладений з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45 000 грн.

Як зазначалось вище, відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Указаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша-третя статті 51 ЦПК України).

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, окрім іншого, позивач пред`явив вимоги щодо зобов`язання ТОВ "Українське бюро кредитних історій" вилучити з кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 інформацію про кредитний договір № 0703-7012 від 20 травня 2021 року, укладений з ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (), сума кредиту 5 000,00 грн. та про кредитний договір № 4924 від 27 квітня 2020 року, укладений з АТ "Універсал Банк", сума кредиту 45 000,00 грн., проте ТОВ "Українське бюро кредитних історій" в якості відповідача позивачем не визначене.

Позивач у цій справі клопотань про залучення ТОВ "Українське бюро кредитних історій" до участі у справі як співвідповідача не заявляв.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у цій справі належними відповідачами є: АТ "Універсал Банк" та ТОВ "Українське бюро кредитних історій".

Розглядаючи справу суд ураховує, що цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності і диспозитивності. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Діюче цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості заміни відповідача або залучення іншої особи як співвідповідача за ініціативою суду без відповідного клопотання позивача.

Отже, позивач наділений правом самостійно визначитися зі своїми матеріально-правовими вимогами до тієї чи іншої особи, яка, на думку позивача, повинна відповідати за позовом, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість , лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України. Однак суд вважає, що таке сприяння не повинно зводитись до самостійного вирішення судом питань щодо вчинення стороною у справі тих чи інших процесуальних дій, якщо за законом їх ініціатором може бути сторона у справі, а не суд.

Таким чином, оскільки в цій частині позов заявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, і клопотання про залучення співвідповідача позивачем не заявлено, в задоволенні позову в частині зобов`язання ТОВ "Українське бюро кредитних історій" вилучити з кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 інформацію про кредитний договір № 0703-7012 від 20 травня 2021 року, укладений з ТОВ "Укр Кредит Фінанс" (), сума кредиту 5 000,00 грн. та про кредитний договір № 4924 від 27 квітня 2020 року, укладений з АТ "Універсал Банк", сума кредиту 45 000,00 грн., слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на результати вирішення судом позовних вимог, заявлених позивачем у цій справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування справленого судового збору в розмірі 908 грн., інші витрати віднести на рахунок сторін, що їх понесли.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Універсал Банк" про захист прав споживача задовольнити частково.

Визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 квітня 2020 року (рахунок НОМЕР_4 ) внаслідок операції 19 травня 2021 року на суму 45 000 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства "Універсал Банк" на користь ОСОБА_1 відшкодування справленого судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Інші судові витрати віднести на рахунок сторін, що їх понесли.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ;

- Акціонерне товариство "Універсал Банк", , 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19.

Повне рішення суду складено і підписано 31 березня 2025 року.

Суддя Г.Є. Майна