Номер провадження: 22-ц/813/2349/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Чеботар А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Сільницького Ігоря Володимировича, представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2024 року, постановленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_1 , Київський відділ державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (далі ТОВ «ФК «Укрфінанс груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Київський відділ державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту, в якому просило звільнити об`єкт нерухомого майна - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 з-під арешту накладеного постановою про арешт майна, серія та номер: ВП НОМЕР_1, виданою 16.07.2019 р., видавник: Другий Київський ВДВС м. Одеси, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 ; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 24 липня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/0054/82/60978.

В забезпечення зобов`язань за кредитом було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» був укладений договір відступлення права вимоги №114/2-60 від 28.04.2023 року, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 10.05.2023 року, відповідно до яких ПАТ «Оксі Банк» прийняв всі права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, та іпотечним договором від 25.07.2006 року.

В подальшому, між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги №114/2-60 від 28.04.2023 року, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 10.05.2023 року, відповідно до яких ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним та іпотечним договорами.

В подальшому, між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» був укладений договір відступлення права вимоги № 9/23-Ц від 08.12.2023 року та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.12.2023 року, відповідно до яких ТОВ «Укрфінанс груп» прийняв всі права вимоги до ОСОБА_2 .

Таким чином, ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, та іпотечним договором від 25.07.2006 року, які забезпечують основні зобов`язання та були укладені між первісним кредитором та боржниками.

Отже, кредитором за кредитним договором №014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, та іпотечним договором від 25.07.2006 року, а також по виконанню зобов`язань боржників за рішенням суду та виконавчому провадженню, відповідно до вищезазначених укладених договорів відступлення права вимоги, виступає позивач.

Судом до участі у справі в якості третьої особи була залучена ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2024 року позов ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» задоволений.

Звільнено об`єкт нерухомого майна - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна, серія та номер: ВП НОМЕР_1, виданою 16.07.2019 р., видавник: Другий Київський ВДВС м. Одеси, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 ; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 .

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Сільницький І.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 11.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору в межах справи №947/13951/24, який був зареєстрований як окремий позов та надійшов у провадження до іншого судді (справа №947/21884/24), що виявилося у неприйнятті до розгляду позову третьої особи та відсутність будь-якого рішення суду з цього питання.

Апелянт посилається на те, що у поданому позову зокрема йде мова про відсутність правових підстав у ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» для звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, так як право власності набуто незаконно.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 25 березня 2025 року ОСОБА_2 , представник Київського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 117, 119-120).

Від представника Київського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Саламахи В.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника (а.с. 111-112).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Сільницького І.В., представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , представника ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 24 липня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/0054/82/60978.

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором був укладений іпотечний договір, посвідчений 25.07.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №2209, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» був укладений договір відступлення права вимоги №114/2-60 від 28.04.2023 року, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 10.05.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. і зареєстрований у реєстрі під №142.

Відповідно до зазначених договорів Первісний кредитор передав (відступив), а ПАТ «Оксі Банк» прийняв всі права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, та іпотечним договором від 25.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №2209.

В подальшому, між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги №114/2-60 від 28.04.2023 року, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 10.05.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. і зареєстрований у реєстрі під №143.

Відповідно до зазначених договорів кредитор передав (відступив), а ТОВ «Цикл Фінанс» прийняв всі права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, та іпотечним договором від 25.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №2209.

В подальшому, між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» був укладений договір відступлення права вимоги № 9/23-Ц від 08.12.2023 року та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.12.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. і зареєстрований у реєстрі під №1450.

Відповідно до зазначених договорів кредитор передав (відступив), а ТОВ «Цикл Фінанс» прийняв всі права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, та іпотечним договором від 25.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 2209.

Таким чином, ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України, та згідно умов договору відступлення права вимоги від 08 грудня 2023 року набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, та іпотечним договором від 25.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №2209, які забезпечують основні зобов`язання та були укладені між первісним кредитором та боржниками.

Отже, кредитором за кредитним договором №014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, та іпотечним договором від 25.07.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №2209, а також по виконанню зобов`язань боржників за рішенням суду та виконавчому провадженню, відповідно до вищезазначених укладених договорів відступлення права вимоги, виступає позивач.

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», суд першої інстанції виходив із того, що наявність арешту унеможливлює позивачу право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов договору відступлення права вимоги (пункти 1.1, 2.1-2.6) до заявника перейшли права вимоги до боржників в повному обсязі.

Таким чином, право вимоги кредитора за договором забезпечення та за всіма іншими документами щодо виконання зобов`язань позичальника перед кредитором перейшли до ТОВ «ФК «Укрфінанс груп».

Таким чином, право вимоги кредитора за кредитним договором №014/0054/82/60978 від 24 липня 2006 року, іпотечним договором та за всіма іншими документами щодо виконання зобов`язань позичальника перед кредитором, у тому числі процесуальне правонаступництво перейшли до ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесені відповідні записи, які внесли зміни до попереднього запису про іпотеку, а саме додано нового іпотекодержателя: ТОВ «ФК «Укрфінанс груп».

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статей 1, 3, 4 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Оскільки, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, у нього утворилася заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» звернулося до боржника - ОСОБА_2 з письмовою вимогу про усунення порушення грошових зобов`язань та погашення заборгованості за кредитним договором.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов 'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотечний договір від 25.07.2006 року містить застереження, згідно якого положення 4.5 цього договору разом з іншими положеннями цього договору, являють собою повний укладений договір між сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет Іпотеки.

Відповідно до умов п. 4.5. договору іпотеки, у разу порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» надіслало на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу за №4/1223 від 04 квітня 2024 року про усунення порушення основного зобов`язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору, відносно сплати заборгованості за кредитом та відсотками.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням боржником письмової вимоги Іпотекодержателя від 04 квітня 2024 року про усунення порушених зобов`язань за кредитним договором та погашення заборгованості ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» задовольнило свої вимоги за рахунок іпотечного майна та зареєструвало право власності на вищезазначене нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом №374136178 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

12 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» набуло право власності на об`єкт нерухомого майна: трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В порядку ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 зазначеного Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля іпотекодержателя та вчинення ним дій, передбачених законом.

Однак, згідно інформаційної довідки №374825127 від 18.04.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на зазначеному в позові об`єкті, який є власністю ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» існує обтяження, що перешкоджає користуванню та розпорядженню в повному обсязі зазначеним майном, а саме: реєстраційний номер обтяження: 32410755; підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна, серія та номер: ВП НОМЕР_1, виданий 16.07.2019 р., видавник: Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 .

У частині 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» викладені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини; у всіх в інших випадках, відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт може бути знятий за рішенням суду.

Висновки суду про те, що наявність арешту унеможливлює позивачу право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, відповідають вимогам чинного закнодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно Позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності Не встановлена судом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням того, що позивач позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку про звільнення майна з-під арешту.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги адвоката Сільницького І.В., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 11.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору в межах справи №947/13951/24, який був зареєстрований як окремий позов та надійшов у провадження до іншого судді (справа №947/21884/24), що виявилося у неприйнятті до розгляду позову третьої особи та відсутність будь-якого рішення суду з цього питання, посилаючись на те, що у поданому позову зокрема йде мова про відсутність правових підстав у ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» для звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, так як право власності набуто незаконно, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Сільницького Ігоря Володимировича, представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 березня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда