ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») Суржик Ю.В. через систему «Електронний суд» звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №03.02.2024-100000016 від 03.02.2024 в розмірі 14 665,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.02.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №03.02.2024-100000016. Відповідно до умов договору Позичальнику надано кредит у розмірі 7 000 грн., строком на 70 днів.

Відповідно до договору від 03.02.2024 року та квитанції про перерахунок коштів, Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 7 000,00 грн. строком на 70 днів. ОСОБА_1 03.02.2024 року отримано кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 14 665,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 000,00 грн. по процентам в розмірі 6615,00 грн., та комісія в розмірі 1 050,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 07.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача в прохальній частині позову просив розгляд справи здійснити за його відсутності та у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

12.11.2024 через систему «Електронний суд» відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» в повному обсязі, посилаючись на відсутність підтверджен6ня факту укладення договору, відсутність належного підтвердження ідентифікації відповідача, відсутність належного повідомлення відповідача про заборгованість, відсутність належного розрахунку суми заборгованості у розмірі 14 665 грн, проте позивачем не надано чіткого обґрунтованого розрахунку цієї суми. Зокрема, відсутні докази того, що відсотки та комісія були нараховані відповідно до умов договору, який не був наданий суду. Відповідач зазначає, що сума заборгованості включає 1 050 грн. комісії та 6 615 грн. відсотків, що є необґрунтовано високими у порівнянні з основним боргом. Також, позивач зазначає, що надана позивачем квитанція про перерахування коштів, не підтверджує укладання договору і не є доказом акцепту умов договору відповідачем.

18.11.2024 представник позивача Мохир Я.В. через систему «Електронний суд» направив до суду відповідь на відзив, в якому просили позов задовольнити. Пояснили, що кредитний договір укладався відповідачем в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Позивач додає LOG FILE (Візуальна форма послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника), щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі) за Кредитним договором № 03.02.2024-100000016 від 03.02.2024. Це є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору від 03.02.2024 року №03.02.2024-100000016 ТОВ "Споживчий центр" з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Відповідно до умов Договору, позичальнику надано кредит у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.02.2024. Відповідач заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, проте не зробив власного, а відтак вести мову предметно про конкретні суми не доводиться.

22.11.2024 відповідач ОСОБА_1 подав заперечення (на відповідь на відзив), в якому просив відмовити ТОВ «Споживчий центр» у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів факту укладення кредитного договору, правомірності умов договору та правильності розрахунків.

02.01.2025 представник ТОВ «Споживчий центр» Павленко Д.О. направив до суду клопотання про доручення доказів, яким долучили до матеріалів справи оригінал кредитного договору та оригінал паспорту споживчого кредиту. А також, направили клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 06.02.2025 витребувано від АТ КБ «Приватбанк» наступну інформацію: повний номер банківської картки НОМЕР_1 , на яку було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу Liqpay 03.02.2024 р. о 00:09 на суму: 7000 грн. 00 коп.; ID: НОМЕР_2 ; Order ID: O_3C7AAD917A98E33686F38ECAED; призначення платежу: Видача за договором №03.02.2024-100000016.

10.03.2025 з АТ КБ «Приватбанк» на адресу суду прийшла відповідь, що відсутня інформація про перерахування коштів по картці № НОМЕР_1 через систему інтернет-еквайрингу Liqpay 03.02.2024 р. о 00:09 на суму: 7000 грн. 00 коп.; ID: НОМЕР_2 ; Order ID: O_3C7AAD917A98E33686F38ECAED; призначення платежу: Видача за договором №03.02.2024-100000016.

26.03.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач зазначив, що ключовою обставиною, яка повністю спростовує позовні вимоги, є відсутність факту видачі позивачем будь-яких коштів відповідачу. Жодних грошових сум позивач не передавав, у зв`язку з чим не могло виникнути й самого боргового зобов`язання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 03.02.2024 року було укладено кредитний договір №03.02.2024-100000016 (далі - Договір).

Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 03.02.2024 року та Заявки №03.02.2024-100000016 від 03.02.2024 року (далі - Заявка), які підписано шляхом застосування цифрового власноручного підпису та одноразового ідентифікатора Е832.

Сторони уклали Договір на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 03.02.2024 року; сума кредиту 7 000 грн.; строк, на який надається кредит - 70 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 12.04.2024 року;

Період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі "черговий період").

Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.35% за 1 (один) день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Денна процентна ставка-загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.2% = (5862.07 / 7000)/70 х 100%.

Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів, користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку.

Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання Кредиту) -15% від суми Кредиту та дорівнює 1050 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Графік платежів: Проценти, розраховані вищевказаним способом за черговий період, сплачуються не пізніше останнього дня чергового періоду; кількість платежів зі сплати Процентів дорівнює кількості періодів, за які сплачуються Проценти. Сума Кредиту сплачується 5 платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у наступних розмірах: 1 платіж у розмірі 2572 грн. 42 коп., 2 платіж у розмірі 2572 грн. 42 коп., 3 платіж у розмірі 2572 грн. 42 коп., 4 платіж у розмірі 2572 грн. 42 коп., 5 платіж у розмірі 2572 грн. 39 коп., Комісія сплачується 1 платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у наступних розмірах: 1 платіж у розмірі 1050 грн. 00 коп.

Заявкою визначено реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 4441-11хх-хххх-9990.

ТОВ «Споживчий центр» було надіслано ОСОБА_1 підтвердження укладання кредитного договору №03.02.2024-100000016 від 03.02.2024 року, який підписано останнім одноразовим ідентифікатором Е832.

Відповідач був ознайомлений з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №03.02.2024-100000016 від 03.02.2024, яка підписанаостаннім одноразовим ідентифікатором Е832.

Додатком до анкети Позичальника є відомості про Клієнта/Позичальника, які підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Е832.

Відповідно до квитанції №, 03.02.2024 року на картку № НОМЕР_3 були перераховані грошові кошти у сумі 7 000 грн., призначення платежу: видача за договором №03.02.2024-100000016 від 03.02.2024.

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №03.02.2024-100000016 від 03.02.2024 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 по вказаному договору становить 14 665,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - основний борг; 6 615,00 грн. - проценти. Проценти по кредиту нараховані за період з 03.02.2024 року по 12.04.2024 року.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч.1, ч.3 ст. 509 ЦК України).

У п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч.2 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч.1,2 ст. 1056-1 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.

Також пункт 52 Розділу 3 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п.53 Розділу 3 Положення).

Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні.

На підтвердження обставин перерахування грошових коштів ОСОБА_1 за кредитним договором №03.02.2024-100000016 від 03.02.2024 року та наявності у нього боргу за цим договором, представник позивача надав Довідку-розрахунок про стан заборгованості.

Проте, представником позивача не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 , згідно з умовами вищевказаного кредитного договору, було видано кредит та саме в сумі заявлених позовних вимог.

Так як згідно витребуваної судом інформації з АТ КБ «Приватбанк» на адресу суду прийшла відповідь, що відсутня інформація про перерахування коштів по картці № НОМЕР_1 через систему інтернет-еквайрингу Liqpay 03.02.2024 р. о 00:09 на суму: 7000 грн. 00 коп.; ID: НОМЕР_2 ; Order ID: O_3C7AAD917A98E33686F38ECAED; призначення платежу: Видача за договором №03.02.2024-100000016.

Інших відомостей щодо проведення транзакцій ТОВ «Споживчий центр» для перерахування кредитних коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Розрахунок заборгованості, на який посилається представник позивача, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані представником позивача в позовній заяві, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належним доказом існування боргу.

Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за кредитним договором №03.02.2024-100000016 не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем.

Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували на існування у ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять.

Суд констатує, що лише виписки з особових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, представником позивача не було долучено до матеріалів справи банківську виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за період, який включає період кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі №219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючисьст.ст. 207,509,525, 526, 626, 628, 629, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст.2, 12-13,76-81,141, 258-259,263-265,272, 280-284,352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, , до ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М.Ковалевська