Справа № 944/1337/22
Провадження №2/944/193/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Колтун Ю.М.

з участю секретаря судового засідання Романик Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Яворів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача основну суму заборгованості за договором позики від 23.03.2020 в розмірі 10000,00 доларів США.

Позов мотивований тим, що 23.03.2020 між сторонами у справі укладено письмовий договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 для особистих потреб грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США. При цьому, відповідач зобов`язувалась повернути отримані кошти протягом трьох років. Позивачем двічі направлялись в адресу відповідача письмові вимоги щодо виконання грошових зобов`язань за вказаним вище договором позики від 23.03.2020, однак відповідні грошові зобов`язання за договором позики відповідач не виконала, на письмові вимоги не відреагувала, у зв`язку з чим такий змушений звернутися до суду.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 17.05.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання.

29.03.2023 представником позивача адвокатом Луньо Б.М. подано письмові пояснення, відповідно до яких на виконання укладеного договору від 23.03.2023 позивач надав грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, а відповідач зобов`язалася вищевказану суму повернути протягом трьох років, таким чином між сторонами був укладений договір позики. Оскільки одержаних в якості позики грошових коштів відповідач не повернула, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

14.06.2023 за клопотанням сторони позивача ухвалою суду призначено у справі судову почеркознавчу діагностичну експертизу. Провадження у справі зупинено.

У зв`язку із залишенням без виконання ухвали суду та надходженням до Яворівського районного суду Львівської області матеріалів справи провадження у даній справі поновлено.

01.08.2024 представником позивача адвокатом Чорнієм І.А. скеровано до суду письмові пояснення, в яких той зазначає, що в даному випадку текст розписки від 23.03.2020 виконано ОСОБА_2 , яка будучи допитаною в якості свідка, дала покази про те, що писала розписку під тиском ОСОБА_1 , однак вказані свідчення нею не підтверджені жодними доказами. А відповідно до буквального змісту розписки ОСОБА_2 23.03.2020 взяла в борг у ОСОБА_1 10 тисяч доларів США, які зобов`язалася повернути протягом трьох років. Вираження волі ОСОБА_2 відбулось вчиненням певних дій, складанням та підписанням письмового документу (письмової розписки), власноруч написаного відповідачем про те, що вона зобов`язується повернути суму грошових коштів в зазначений строк. Тобто із змісту розписки випливає, що у відповідача наявні грошові зобов`язання перед позивачем.

Представником відповідача адвокатом Степаняком І.В. 23.10.2024 надано письмові пояснення, відповідно до яких він категорично заперечує факт отримання коштів відповідачем. Зазначив, що вказану розписку відповідач склала серед ночі під час однієї із сварок з позивачем, з метою отримати згоду чоловіка на розірвання шлюбу. При цьому, відповідач написала про 10 тисяч доларів, не конкретизуючи, що це саме за кошти, а через психоемоційний стан поставила дату 23.20.2020. Зранку, після написання розписки, позивач почав вибачатися за свою поведінку, при цьому сказав, що розписку спалив. Відповідач вибачила позивачу, вони примирилися і продовжили проживати разом орієнтовно до березня-квітня 2021, після чого припинили подружні відносини. Відтак, представник відповідача вважає, що позивачем належним чином не обґрунтовано свої позовні вимоги, просив відмовити у задоволенні позову.

Так, у судовому засіданні 29.03.2023 позивач ОСОБА_1 будучи допитаним в якості свідка, позовні вимоги підтримав, пояснив, що на час звернення до суду із відповідачем припинив спілкування, однак коли вони ще були одружені вона обіцяла повернути йому 10 тис доларів США та коли підходив строк повернення коштів остання заявила, що не має грошей. Вказану розписку відповідач написала власноручно без жодного тиску та насильства.

Також, у судовому засіданні 29.03.2023 відповідач ОСОБА_2 будучи допитаною в якості свідка, позовні вимоги заперечила, пояснила, що розписка, яка знаходиться в матеріалах справи написана нею, однак це не була позика грошей. Вказала, що вони разом з позивачем проживали у шлюбі з 2019 року. Однак чоловік часто вживав алкогольні напої, вчиняючи скандали та бійки. Однієї ночі ОСОБА_1 її розбудив та розпочав сварку, на що вона висловила намір розірвати шлюб. Чоловік не заперечував, висловивши одну умову про те, що відповідач повинна повернути йому 10 тис доларів США за придбане майно у шлюбі. Таким чином відповідач була змушена написати розписку під диктовку ОСОБА_1 щодо зобов`язання повернути гроші колишньому чоловіку. Однак зранку вони примирилися та останній їй повідомив, що розписку спалив. Згодом вони все ж припинили подружні відносини. Відповідач вважає, що жодної заборгованості перед позивачем у неї немає.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Представники позивача представили на адресу суду заяви, в яких повністю підтримали позовні вимоги та просили задовольнити з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях, також просили розглянути справу у їх відсутності.

Відповідач та її представник адвокат Степаняк І.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслали на електронну адресу суду заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, відмовивши у задоволенні позову.

На підставі викладеного, враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, керуючись ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірваний рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14.06.2021 у справі №944/4583/20. Рішення набрало законної сили 15.07.2021.

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на розписку від 23.20.2020, підписану ОСОБА_2 , відповідно до якої остання зобов`язується на протязі трьох років повернути колишньому чоловіку ОСОБА_1 10 тисяч доларів США.

18.12.2021 та 08.02.2022 ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимоги про повернення йому грошових коштів. Вказані вимоги 21.12.2021 отримав член сім`ї відповідача, та 09.02.2022 отримала відповідач відповідно, що підтверджується витягом із сайту Укрпошти та чого не заперечували в судовому засіданні сторони.

Згідно з довідок №222 від 24.05.2019, №237 від 21.05.2019 та витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 №167 від 17.10.2018, №69 від 24.05.2019 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом та виконував обов`язки у складі національного контингенту та отримував щомісячну грошову винагороду.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 756/9498/19: «У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов».

Такі правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду України від 20 вересня 2023 року у справі №760/22898/20, від 14 липня 2021 року у справі №750/2316/19, від 25 березня 2020 року у справі №569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі №628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі №758/2418/17.

Досліджуючи боргові розписки чи інші документи, суд, для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документу та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Пояснення сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов ВС у Постанові від 18.07.2018 р. у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

Так, позивач надав суду копію розписки від 23.20.2020 зі змісту якої вбачається, що відповідач зобов`язується на протязі трьох років повернути колишньому чоловіку ОСОБА_1 10 тисяч доларів США, однак не надав жодних належних і достатніх доказів на підтвердження обставин фактичної передачі коштів на виконання договору позики.

Касаційний Цивільний Суд у постанові від 31.01.2024 № 448/852/21 (61-7238св23) зазначив, що Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг (аналогічна постанова Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18).

Оцінивши розписку від від 23.20.2020, суд дійшов висновку, що вона не містить відомостей щодо отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у позику (борг), тобто не підтверджує факт передачі коштів в той чи інший день.

Зобов`язання відповідача повернути колишньому чоловіку кошти не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в борг. Згідно з розпискою відповідач лише зобов`язалася повернути позивачу грошові кошти у сумі 10 тисяч доларів США, а не повернути отриману у борг суму коштів. Тобто розписка від 23.20.2020 не підтверджує факт отримання відповідачем коштів у борг і виникнення у відповідача обов`язку з їх повернення на вимогу кредитора, а отже існування між сторонами договірних правовідносин за договором позики. Суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин статті 1046, 1047 ЦК України, та відповідно вважає недоведеним існування між сторонами правовідносин за договором позики.

Будь-яких інших письмових доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, та на спростувань заперечень відповідача проти позову матеріали справи не містять.

Згідно з ст. 12, 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до частини 1 та частини 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, з врахуванням того, що під час судового рорзгляду не було доведено факту укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, суд вважає, що позов про стягнення боргу, а саме грошових коштів в загальній сумі 10 тисяч доларів США, є необґрунтованим, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 280, 284, 354 ЦПК України, ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.М. Колтун