ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1202/25 Справа № 198/230/24 Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Паромовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Юр`ївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Юр`ївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про встановлення юридичних фактів та визнання права на отримання земельної частки (паю), -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про встановлення юридичних фактів та визнання права на отримання земельної частки (паю).

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 все своє майно.

Після смерті матері, позивач оформив право на спадщину у вигляді житлового будинку, що належав померлій. Також до спадкової маси увійшла спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) із земель КСП «Зоря» на території с. Преображенка Павлоградського району Дніпропетровської області, яку його мати отримала в порядку спадкування від своєї сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), ОСОБА_1 отримав відмову, оскільки у наданих документах через невідповідність написання по батькові не підтверджуються родинні відносини між померлими сестрами, а також відсутні документи на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Однак, позивач стверджує, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину, адже вона постійно проживала з померлою сестрою на момент її смерті.

Таким чином, позивач не має змоги оформити свої спадкові права, тому змушений звернутись до суду та просить встановити факт родинних відносин між його матір`ю та тіткою, факт постійного проживання його матері зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а також визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай).

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року позов задоволено та ухвалено:

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, що вони були рідними сестрами.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на земельну частку (пай), зареєстрованого в Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0262, виданого Юр`ївською районною державною адміністрацією11 лютого 1997 року, із земель КСП «Зоря» на території с. Преображенка Павлоградського району Дніпропетровської області розміром 7,51 в умовних кадастрових гектарах.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 , яка на час смерті ОСОБА_4 постійно разом з нею проживала, прийняла спадщину за законом як спадкоємець другої черги після смерті останньої, проте за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), яке належало померлій ОСОБА_4 , позивач є сином померлої ОСОБА_2 та спадкоємцем за заповітом після її смерті, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до органів нотаріату, відомості та докази щодо наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутні.

В апеляційній скарзі Павлоградська окружна прокуратура Дніпропетровської області в інтересах Юр`ївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області просить рішення суду скасувати частково та відмовити у задоволенні позову в частині встановлення факту постійного проживання та визнання права на отримання земельної частки (паю), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно Юр`ївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області 12 березня 2019 року (а.с. 13).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 19 вересня 2001 року за № 1291, за яким заповіла все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, позивачу ОСОБА_1 (а.с. 14).

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Позивач прийняв спадщину шляхом подання до органів нотаріату відповідної заяви та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 41, 54, 64).

За твердженням позивача у померлої ОСОБА_2 була сестра-близнючка ОСОБА_5 , якій на підставі сертифікату, виданого Юр`ївською районною державною адміністрацією 11 лютого 1997 року та зареєстрованого в Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0262, належало право на земельну частку (пай) із земель КСП «Зоря» на території Юр`ївського (на теперішній час Павлоградського) району Дніпропетровської області, розміром 7,51 умовних кадастрових гектари (а.с. 17).

Як виходить з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_5 29 травня 1992 року уклала шлюб, змінивши дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 92).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 95).

Отже, після смерті ОСОБА_3 також відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) із земель КСП «Зоря».

Виходячи з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру, ОСОБА_4 за життя не складала заповіт або спадковий договір, тому спадкування після її смерті має здійснюватись за законом (а.с. 77).

Матеріали спадкової справи № 22/2019 свідчать про те, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно до органів нотаріату звернувся тільки ОСОБА_1 , однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 68-78).

За твердженням позивача його померла мати, ОСОБА_2 , на момент смерті ОСОБА_4 постійно проживала разом з останньою, не маючи за цією адресою зареєстрованого місця проживання, тому як спадкоємець другої черги за законом фактично прийняла, але не оформила на своє ім`я спадщину після смерті своєї сестри.

Через відсутність реєстрації ОСОБА_2 разом зі ОСОБА_4 позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку спадкові права на земельну частку (пай).

Крім того, через помилки в зазначенні по батькові померлих сестер у відповідних документах, ОСОБА_1 не може підтвердити наявність родинних відносин між ними.

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними сестрами на підставі таких документів:

-архівних витягів Державного архіву Сумської області, згідно з якими ІНФОРМАЦІЯ_5 у батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 народились діти ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с. 19-20);

-Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до шлюбу мала прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 16);

-Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яка народилась в смт Терни Сумської області (а.с. 13);

-Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, згідно з яким наречена ОСОБА_11 народилась в смт Терни Сумської області (а.с. 92);

-рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28.12.2010, яким встановлено факт належності матері позивача, ОСОБА_2 , правовстановлюючого документу на житловий будинок, де власницею було зазначено « ОСОБА_2 » (а.с. 59-60);

-довідок органів місцевого самоврядування, де по батькові ОСОБА_5 зазначено і як « ОСОБА_12 », і як « ОСОБА_13 » (а.с. 22, 23, 69, зворотній бік, 70).

Відповідно до акта обстеження фактичного проживання ОСОБА_4 , складеного посадовими особами Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, з нею з червня 2004 року до моменту смерті за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно проживала її сестра ОСОБА_2 (а.с. 23).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , яка на час смерті ОСОБА_4 постійно разом з нею проживала, прийняла спадщину за законом як спадкоємець другої черги після смерті останньої, проте за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), яке належало померлій ОСОБА_4 , позивач є сином померлої ОСОБА_2 та спадкоємцем за заповітом після її смерті, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до органів нотаріату, відомості та докази щодо наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи

чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної

в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно

до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода

на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1223, 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За положеннями ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом протягом шести місяців з часу відкриття спадщини має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку,

що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264

ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме:

1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних

чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі

№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом

у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі

№ 520/8495/17 (провадження № 61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року

у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня

2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за однією адресою зі ОСОБА_4 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків заявником не надано, у мотивах оскаржуваного судового рішення відсутні посилання на конкретні відповідні обставини та факти.

Наданий на підтвердження постійного проживання акт, не може бути прийнятий до уваги, оскільки, в акті відсутні посилання на відомості, документи, речі або події, на підставі яких у 2024 році (через 19 років) встановлено факт проживання та ведення спільного господарства померлої ОСОБА_4 разом із ОСОБА_2 з червня 2004 року до 12 лютого 2005.

Фактично висновок суду першої інстанції про факт проживання ОСОБА_2 разом зі ОСОБА_4 на момент смерті останньої ґрунтується лише на показах двох свідків та не підтверджується іншими доказами.

Надані ОСОБА_1 докази не є безспірним підтвердженням саме факту проживання його матері однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_4 .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 за життя не скористалася своїми правами на оформлення в установленому законом порядку права на земельну частку (пай), сертифікат якого вона отримала 11 лютого 1997 року, а тому позовні вимоги в цій частині також є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції інстанції зробив помилковий висновок

про наявність підстав для задоволення позову про встановлення факту постійного проживання та визнання права на отримання земельної частки (паю).

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові

від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17, провадження

№ 61-11815св20.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволених позовних вимог про встановлення факту постійного проживання та визнання права на отримання земельної частки (паю) з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду в частині встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не оскаржувалось, а отже не було предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим рішення суду в цій частини підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Юр`ївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року в частині встановлення факту постійного проживання та визнання права на отримання земельної частки (паю) - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Юр`ївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права на отримання земельної частки (паю) відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 25 березня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова