Номер провадження: 22-ц/813/2479/25
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Чеботар А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Сакали Миколи Яковича, представника ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2024 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Мурманової І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Одночасно ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- заборони ОСОБА_1 , його представнику ОСОБА_3 передавати предмет оренди за договором оренди нерухомого нежитлового приміщення від 26.08.2024 року, а саме: нежитлову будівлю кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101;

- заборонити ОСОБА_1 , його представнику ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії щодо розпорядження нежитловою будівлею кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101;

- заборонити ОСОБА_4 приймати у користування Предмет оренди за договором оренди нерухомого нежитлового приміщення від 26.08.2024 року, а саме: нежитлової будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101 та здійснювати оплату за договором оренди нерухомого нежитлового приміщення від 26.08.2024 року;

- заборонити ОСОБА_1 , його представнику ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії направлені на порушення права часткової спільної власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначила, що станом на 26 серпня 2024 року право розпорядження на 1/2 частину нежитлової будівлі кафе-буру « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, що належіть на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 було обмежено ухвалами Суворовського районного суду, а отже він не мав права укладати договори оренди на дане приміщення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2024 року заява ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволена частково.

Заборонено ОСОБА_1 , його представнику ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії щодо розпорядження 1/2 частиною нежитлової будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

Заборонено ОСОБА_1 , його представнику ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії направлені на порушення права часткової спільної власності ОСОБА_2 1/2 частини нежитлової будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

В решті заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Сакали М.Я., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, у задоволені клопотання про забезпечення позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції застосовуючи заходи забезпечення позову не врахував, що такий захід забезпечення позову не впливає та не може вплинути на подальше виконання рішення суду.

Апелянт вважає, що занадто загальна заборона є непропорційною та надмірно обмежує права та законні інтереси відповідачів.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ФОП ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для її скасування, а ухвалу суду законною та такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання, призначене на 25 березня 2025 року учасники справине з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 163, 165, 169-172).

Від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 173-174, 175-176, 177-179).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вжиття заходів забезпечення позову в задоволеній частині не порушує принципів змагальності і рівності перед законом, оскільки мета забезпечення позову це тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Також суд виходив з того, що між сторонами існує спір щодо обставин та підстав укладення договору оренди від 26 серпня 2024 року.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2024 року ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просила:

- усунути перешкоди у користуванні майном, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , нежитловим приміщенням кафе-бару за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання недійсним договору оренди нерухомого нежитлового приміщення від 26 серпня 2024 року укладеного між ОСОБА_1 , через свого представника за довіреністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 3 830 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.02.2006 року №136 ОСОБА_2 , як суб`єкту підприємницької діяльності був наданий дозвіл на будівництво будівлі кафе-бару й комплексного благоустрою прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1 , після оформлення документів на право користування земельною ділянкою.

15 вересня 2011 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на вказаний об`єкт.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.06.2009 року шлюб з ОСОБА_1 був розірваний.

Також ОСОБА_2 зазначила, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2017 року (справа № 1527/3743/12) визнано недійсним Свідоцтво про право власності на об`єкт - будівлю кафе-бару, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , серія НОМЕР_1 , видане 15.09.2011 року виконавчим комітетом ОМР на ім`я ОСОБА_2 .

Поділено будівлю кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з літ «А» загальною площею 768,5 кв.м. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності кожному на 1/2 частину нежитлової будівлі кафе-бару.

05 квітня 2023 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_5 договір оренди вказаної нежитлової будівлі.

26.08.2024 року між ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 укладений договір оренди нежитлового приміщення - нежитлової будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1».

За змістом оспорюваного договору оренди нежитлового приміщення від 26.08.2024 року (п.1.1.) вбачається, що Орендодавець передав, а Орендар прийняв в тимчасове платне користування нежитлову будівлю кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 768,5 кв.м., яка в подальшому іменується «Предмет оренди» або «нежитлова будівля».

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Процесуальний закон передбачає право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд керується тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 зазначила, що станом на 26 серпня 2024 року право розпорядження на 1/2 частину нежитлової будівлі кафе-буру « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, що належіть на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 було обмежено ухвалами Суворовського районного суду, а отже він не мав права укладати договори оренди на дане приміщення.

Також ОСОБА_2 зазначила, що вона як співвласник нежитлового приміщення наразі не має можливості розпоряджатися приміщенням та здійснювати свою підприємницьку діяльність.

На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов обґрунтованого висновку про заборонуОСОБА_1 , його представнику ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії щодо розпорядження 1/2 частиною нежитлової будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», про заборону ОСОБА_1 , його представнику ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії направлені на порушення права часткової спільної власності ОСОБА_2 1/2 частини нежитлової будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, оскільки між сторонами існує спір щодо обставин та підстав укладення договору оренди від 26 серпня 2024 року, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги адвоката Сакали М.Я., представника ОСОБА_1 про те, суд першої інстанції застосовуючи заходи забезпечення позову не врахував, що такий захід забезпечення позову не впливає та не може вплинути на подальше виконання рішення суду, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню з заявою про забезпечення позову, на законних підставах задовольнив частково заяву, враховуючи можливі негативні наслідки для ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Доводи про те, що занадто загальна заборона є непропорційною та надмірно обмежує права та законні інтереси відповідачів, колегія суддів відхиляє, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі.

У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Сакали Миколи Яковича, представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 березня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда