Єдиний унікальний номер судової справи:468/1959/24 Головуючий суду першої інстанції Звягіна О.В.
Провадження номер 22-ц/812/506/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

31 березня 2025 року м. Миколаїв справа № 468/1959/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Щербанєм Віктором Сергійовичем, на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2025 року, постановлену у складі головуючого судді Звягіної О.В., в приміщенні того ж суду в м. Баштанка, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», про стягнення завданого збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовували наступним.

04 липня 2024 року на трасі Н11 Дніпро-Миколаїв по об`їзній дорозі м. Баштанка в бік м. Новий Буг (на Т образному перехресті) за участі транспортного засобу Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП). Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічних ушкоджень, пасажири Toyota Land Cruiser ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали легкі тілесні ушкодження, чим була завдана матеріальна та моральна шкода.

Постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2024 року по справі №468/1421/24, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року, було визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом терміном на шість місяців.

Відповідно до висновку експерта по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №Д8/07/24 від 29 липня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власникові пошкодженого автомобіля Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 в цінах на дату 04 липня 2024 року складає 635 285,28 грн. Ринкова вартість автомобіля Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 в аварійному стані з урахуванням пошкоджень, отриманих після ДТП, яке сталось 04 липня 2024 року, складає 136 595,73 грн.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Транспортний засіб Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений полісом №215618671, виданим ТДВ «Експрес Страхування».

Транспортний засіб Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_2 був забезпечений полісом №СА/1884054, виданим СК «Країна» та договором добровільного страхування СЦВВТЗ №УА290672 від 08 травня 2024 року. Загальний ліміт відповідальності страховика за вказаними полісами складає 260 000 грн. Франшиза 0 грн.

Сума некомпенсованого завданого матеріального збитку внаслідок ДТП, яка підлягає стягнення з відповідача становить 238 662,55 грн.

Також позивачі вказували, що внаслідок ДТП їм завдана моральна шкода, яка оцінена ОСОБА_1 в сумі 10 000 грн та ОСОБА_2 в сумі 30 000 грн.

Посилаючись на викладене, позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 завдані матеріальні збитки та моральну шкоду, а також судові витрати.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Наступною ухвалою цього ж суду від 31 жовтня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

05 лютого 2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що він являється діючим військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_4 та виконує бойове розпорядження на Курському напрямку. Постійно перебуває в районі виконання бойових завдань в зоні бойових дій.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області 05 лютого 2025 року зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_3 на військовій службі у складі Збройних Сил України під час воєнного стану.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі зобов`язано ОСОБА_3 повідомити про це суд невідкладно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Щербаня В.С., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим що, відповідачем не надано доказів його перебування у складі Збройних сил України у військовій частині, яка виконує бойові завдання у зоні бойових дій та бере безпосередню участь у бойових діях або у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником. Звернуто також увагу на те, що відповідач не звертався з клопотанням про зупинення провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому 31 березня 2025 року на електронну пошту апеляційного суду, ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що вона є законною та обґрунтованою. Вказував, що позивач не спростував те, що він є військовослужбовцем та виконує бойові завдання в зоні бойових дій. Також просив врахувати його перебування на військовій службі та неможливість участі у судовому засіданні.

Інший позивач ОСОБА_2 та третя особа своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

31 березня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щербань В.С. надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу узгоджену дату, для надання можливості ознайомитися з відзивом відповідача та надання можливості позивачам особисто приймати участь під час розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів відхилила клопотання та вважала, що відсутні підстави відкладення судового засідання, оскільки позивачі будучи належним чином 08 березня 2025 року повідомленими про день, час і місце судового засідання, не повідомили про причини неявки (а.с.45-46). Отримання адвокатом відзиву відповідача на апеляційну скаргу, який за змістом аналогічний його запереченням в суді першої інстанції, не є поважною причиною неявки у судове засідання та підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідно до приписів частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписи цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Згідно з пунктом другим цього Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом з Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 14 березня 2022 року № 7168, Указом Президента України від 19 квітня 2022 оку № 7300, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ, Указом від 06 листопада 2023 року №734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-ІХ, Указом від 05 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року №3564-ІХ, Указом від 06 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ, Указом 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ, Указом 28 жовтня 2024 року №740/2024, Указом 14 січня 2025 року № 26/2025 та триває до цього часу.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначена статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України», відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», введеним у дію Указом Президента України №189/2014 від 02 березня 2014 року, вирішено Начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, керівникам інших військових формувань невідкладно привести Збройні Сили України та відповідні військові формування у бойову готовність ПОВНА згідно з уточненими планами приведення військ (сил) у бойову готовність.

Бойова готовність «ПОВНА» - це стан найвищого ступеня бойової готовності військ, при якій вони здатні приступити до виконання бойових завдань.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Воєнні дії - це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України. Бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 дійсно проходить військову службу у складі Збройних Сил України, що підтверджується копією військового квитка.

У відповідності до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (наданої ОСОБА_3 на запит апеляційного суду) від 09 жовтня 2022 року № 8 солдата ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 28 вересня 2022 року №60-РС (по особовому складу) оператором відділення безпілотних авіаційних комплексів №2 взводу безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_4 , ВОС-276543Ф, що прибув з військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ), з 09 жовтня 2022 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 09 жовтня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_4 , яка переведена у повну бойову готовність.

Виходячи з вищевказаного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справіпро стягнення завданого збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Подібні висновки висловленні у постанові Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 149/9/23 (провадження № 61-10894св23), 05 червня 2024 року у справі №317/3364/21 (провадження № 61-6041св24).

Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є необґрунтованими.

За обставин цієї справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у справі про стягнення завданого збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до припинення перебування відповідача на військовій службі (про що відповідачу необхідно повідомити суд).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції правильно застосовано приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При цьому, оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат у даній справі колегією суддів не вирішується.

Керуючись статтями 367, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Щербанєм Віктором Сергійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та у випадках і з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н. В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 01 квітня 2025 року.