Справа № 158/769/25
Провадження № 2/0158/399/25
Рядок статзвіту № 11
КІВЕРЦІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням
ухвали про залишення позову без руху
28 березня 2025 року м. Ківерці
Суддя Ківерцівського районного суду Волинської області Сіліч Ю.Л., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на самочинне будівництво,-
В С Т А Н О В И В
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на самочинне будівництво.
24.03.2029 року на виконання ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.03.2025 року, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сохацьким А.В. до суду надіслано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі, оскільки сума судового збору, що підлягає сплаті є досить значною, зважаючи на розмір отриманої пенсії.
За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 367/862/19 вказано, що: «відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо). Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір)».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»).
Європейський суд з прав людини в рішенні від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» зазначив, що вимога сплати збору цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).
Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.
На підтвердження майнового стану ОСОБА_1 до суду надано виписки АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року та 01.01.2025 року по 24.03.2025 року. Натомість, вказані документи не є достатніми доказами, які підтверджують скрутне матеріальне становище заявника.
Іншої інформації, яка б дозволила об`єктивно оцінити матеріальне становище позивача ОСОБА_1 (зокрема, щодо наявності чи відсутності рухомого майна, наявності депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, тощо) та дійти висновку про неможливість сплати судового збору додані документи не містять.
При вирішення клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд також враховує предмет позову та його вартість.
За таких обставин, клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.
Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, збір, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Оскільки, позивач вимоги вищезазначеної статті не виконав, суддя приходить до висновку, що дану позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.
Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, -
П О С Т А Н О В И В
У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сохацького Андрія Володимировича - відмовити, у зв`язку з ненаданням відповідних доказів.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на самочинне будівництво - вважати неподаною та повернути позивачу.
Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.
Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч