1Справа № 335/3185/24 2/335/312/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5036362 про надання споживчого кредиту, який було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020. Згідно з умовами Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20000,00 грн.; строк кредиту 10 днів. Дата повернення кредиту (17.11.2021) вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 20000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору знижена процентна ставка становить 1,805% в день та застосовується відповідно наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного п.п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримує від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

17.11.2021 відповідачем здійснено оплату за рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 3610,00 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 27.11.2021) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативи споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.3 Договору.

27.11.2021 відповідачем здійснено оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 5000,00 грн., з яких 3800,00 грн. оплата процентів, 1200,00 грн. оплата тіла кредиту. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 07.12.2021) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

07.12.2021 відповідачем було здійснено оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 4000,00 грн., з яких 3572,00 грн. оплата процентів, 428,00 грн. оплата тіла кредиту. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 17.12.2021 року) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

17.12.2021 відповідачем здійснено оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 35000,00 грн., з яких 3490,00 грн. оплата процентів, 9,32 грн. оплата тіла кредиту. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 27.12.2021) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

27.12.2021 відповідачем здійснено оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 3488,91 грн. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 06.01.2022) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

06.01.2022 відповідачем здійснено оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 3488,91 грн. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 16.01.2022) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

15.01.2022 відповідачем здійснено часткову оплату процентів за рахунок Кредитора в розмірі 1345,00 грн.

16.01.2022 відповідачем здійснено оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредиту на суму 2143,91 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 26.01.2022) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

28.01.2022 відповідачем здійснено оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 4186,69 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 07.02.2022 року) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

07.02.2022 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

15.02.2022 відповідачем здійснено частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 50,00 грн. Надалі ОСОБА_1 оплати за Кредитним договором не здійснювала.

П.п. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором, 18.04.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 18362,68 грн. - тіло кредиту та 12161,16 грн. - нараховані проценти, всього - 30523,84 грн.

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором Позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно з п. 1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Після придбання права вимоги до відповідача, позивач не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 умови договору не виконує, а також на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за вищевказаним договором, позивач просив з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 30523,84 грн.

Крім того, в зв`язку з розглядом даної справи в суді позивач поніс наступні витрати: сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Для подання даної позовної заяви позивач звернувся за правовою допомогою до

адвоката Столітнього М.М., з яким було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги від 10.07.2023 у відповідності до умов якого було доручено здійснити стягнення суми боргу в судовому порядку, а саме, встановити обставини справи, зібрати та аналізувати докази і документи, підготувати необхідні документи, сформувати правову позицію по справі, зняти копії документів, скласти та подати позовну заяву. За надання правової допомоги позивачем сплачено сума гонорару в розмірі 10000,00 грн.

Представник позивача адвокат Столітій М.М. подав суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Клєц Т.С. подала суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи провести у відсутність відповідача та її представника. Проти позову заперечує повністю з підстав, що додані в письмових дебатах. Вказала, що сума кредита у розмірі 20000,00 грн. та розмір відсотків у розмірі 10813,42 грн. були сплачені відповідачем на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Сторона відповідача стверджує, що ОСОБА_1 ані ТОВ «АВЕНТУС Україна», ані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» не було повідомлено належним чином про укладання Договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 та відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором № 5036362 від 07.11.2021. Таким чином, враховуючи надані позивачем копії документів до позову, відповідач стверджує та приходить до висновку, що у ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відсутні правові підстави для заявлення грошової вимоги до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором № 5036362 від 07.11.2021 року (а перед первісним кредитодавцем ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» ОСОБА_1 не має боргів та грошове зобов`язання було виконано), а позов є недоведеним, необґрунтованим, безпідставним та не підтверджений належними письмовими доказами, а тому у задоволенні позовної заяви ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судом повинно бути відмовлено у повному обсязі, оскільки дотримання вимог норм ЦК України, умов договору та процедури направлення грошової вимоги боржнику, є обов`язковим для всіх учасників справи.

Крім цього, оскільки, як вважає сторона відповідача, що заявлена позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованості за кредитним договором є незаконною, то і у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн., судом повинно бути відмовлено. А тому всі судові витрати повинні бути покладені на позивача, який і звернувся до суду з безпідставним позовом. Більш того, позивачем не надано суду та стороні відповідача доказів понесення цих витрат, конкретного розрахунку проведених адвокатом робіт та витраченого часу.

Враховуючи заяви учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5036362 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно правових позицій викладених у справі № 561/77/19 від 16.12.2020 Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі № 127/33824/19.

На підтвердження укладання Договору № 5036362 про надання споживчого кредиту (далі - Кредитний договір) з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «НОМЕР_3», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». А тому, в нашому випадку, підписання відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 був сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

Крім того, відповідачем на підтвердження укладення кредитного було здійснено платежі - часткову оплату на рахунок Кредитора , що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову, та відповідними квитанціями.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата

заборгованості тощо).

Наведені правові позиції Верховного Суду ґрунтуються на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

Відповідач, оформлюючи кредитний договір заходить на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач. А тому жодних сумнівів в тому, що 07.11.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту у суду не виникає.

Відповідно до п. 1.6. Договору, метою кредиту є споживчі (особисті) потреби.

Згідно з п.п. 1.7.1., 1.7.2. п.1.7. Договору, орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 57108,97% річних, за зниженою процентною ставкою 42598,11 % річних.

Положеннями п.п. 1.8.1., 1.8.2. п. 1.8. Договору встановлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 23800,00 грн., за зниженою процентною ставкою 23610,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , або іншої картки реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п. 4.2.4. Договору, у випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту (як це сталось у даному випадку), новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в пп.4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.

Згідно з п. 4.3.1 Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

п. 4.3.2. передбачено: Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору.

Повідомлення про автопролонгацію було надіслано Споживачу до його особистого кабінету.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Положеннями п. 5.1. Договору передбачено, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом та виконанням усіх інших зобов`язань, встановлених Договором.

За змістом п. 10.6. Договору, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

До матеріалів справи позивачем долучений Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 5036362 від 07.11.2021 року, який містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит та погоджений сторонами договору.

Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», який 07.11.2021 підписаний між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором).

Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

На підтвердження факту перерахування кредитних коштів ТОВ «АВЕНТУС Україна» було надано відповідь від 04.05.2023 Вих. № 2634 ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про успішний переказ 07.11.2021 грошових коштів у сумі 20000 грн. на номер картки № НОМЕР_1 .

Згідно з Карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості) ОСОБА_1 має заборгованість за Кредитним договором № 5036362 від 07.11.2021 року складає 30523,84 грн., яка складається з: 18352,68 грн. тіло кредиту; 12161,16 грн. нараховані проценти.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно із статтями 513, 514 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 ЦК України).

Згідно статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України).

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.07.2014 суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому законом порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

За змістом п.п. 3 п. 5.1. Договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача.

18.04.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРЕСТ УКРАЇНА», як фактором, укладений Договір факторингу № 18.04/23Ф, згідно з умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором Позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно з п. 1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до акту прийому - передачі Реєстру боржників від 03.05.2022 року за Договором Факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023 року, підписаного ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 9333, після чого, з урахуванням п. 1.2. Договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18.04.2023, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 18.04.2023 повідомило відповідачку шляхом направлення на електронну пошту відповідача зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Наданими доказами підтверджується відступлення права вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором до відповідачки. Таким чином, позивач, як новий кредитор, має право вимагати стягнення на свою користь коштів за укладеним кредитним договором.

З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Отримання кредиту відповідач не оспорювала, а навпаки здійснювала його погашення.

Порівнюючи графік платежів та здійснені фактичні сплати за кредитом, суд встановив, що відповідачка 27.11.2021 здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 5000,00 грн., з яких 3800,00 грн. оплата процентів, 1200,00 грн. оплата тіла кредиту. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 07.12.2021) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

07.12.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 4000,00 грн., з яких 3572,00 грн. оплата процентів, 428,00 грн. оплата тіла кредиту. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 17.12.2021) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

17.12.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 3500,00 грн., з яких 3490,00 грн. оплата процентів, 9,32 грн. оплата тіла кредиту. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 27.12.2021) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

27.12.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 3488,91 грн. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 06.01.2022) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

06.01.2022 відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 3488,91 грн. В зв`язку з чим, у відповідності у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 16.01.2022) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

15.01.2022 відповідач здійснила часткову оплату процентів за рахунок Кредитора в розмірі 1345,00 грн.

16.01.2022 відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредиту на суму 2143,91 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 26.01.2022 року) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

28.01.2022 відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користуванням кредитом на суму 4186,69 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів (до 07.02.2022 року) з стандартною ставкою 1,90% річних в день.

07.02.2022 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

15.02.2022 відповідач здійснила частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 50,00 грн. Надалі ОСОБА_1 оплати за Кредитним договором не здійснювала.

Отже на рахунок позивача тіло кредиту сплачено у сумі 1637,32 грн. та тіло кредиту залишилося незмінним і не зменшилося (20000-1637,32) =18362,68 грн. За рахунком заборгованість за тілом кредитом не збільшувалася.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «ПРОЦЕНТИ ЗА КОРИСТУВАННЯ КРЕДИТОМ» - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Розмір процентів у даному випадку встановлено саме умовами договору, з яким погодилася та яка підписала відповідач, і ці проценти за своєю сутністю не є відповідальністю за прострочення боржником свого грошового зобов`язання перед кредитором, а є платою за користування кредитними коштами. Також у межах розгляду даної справи відповідачем не заявлялось зустрічних позовних вимог про визнання недійсними певних умов договору, зокрема, через їх несправедливість або через ненадання їй інформації про розмір процентів тощо.

Нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору.

Суд відхиляє твердження сторони відповідача, що відсутності виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання у повному обсязі, оскільки платежі про які зазначає і позивач у позові і відповідач були здійснені з порушенням строків, визначених договором, і сплачені відповідачкою кошти було зараховано в рахунок погашення нарахованих відсотків.

Як уже зазначено судом вище, з Картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) чітко вбачається, що позивач просив фактично стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 30523,84 грн., яка складається з: 18352,68 грн. це тіло кредиту та 12161,16 грн. нараховані проценти які нараховані на тіло кредиту. Розрахунок заборгованості проведений з урахуванням погоджених сторонами умов.

Підписавши кредитний договір, позичальник погодилася з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Натомість ОСОБА_1 погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Кредитний договір від 07.11.2021 або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Крім того, заборгованість по несплаченим відсоткам не перевищує отриману відповідачем cуму, відповідачка контррозрахунок процентів за користування кредитом не надала. Про неправомірність нарахування процентів саме у такому розмірі не заявляла.

Керуючись принципом диспозитивності суд уважає, що така сума заборгованості за процентами також є доведеною та підставою та задовольняє її у повному обсязі.

Згідно правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 в справі № 6-979цс15, відповідно до якої боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Згідно правових позиції Верховного Суду, яку викладено у його постанові від 10.10.2018 по справі № 761/11151/13-ц.: «встановивши, що боржник не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в неї утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Ні станом на 18.03.2023, тобто на час відступлення позивачу права вимоги, ані станом на момент судового розгляду справи відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредитної заборгованості, з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, ані на користь первісного кредитора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у разі, якщо вона не отримала повідомлення про відступлення права вимоги, ані на користь позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» як нового кредитора, не надала відповідних доказів.

Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав кредитора позивача, а тому порушене право підлягає поновленню, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 5036362 про надання споживчого кредиту від 07.11.2021 у розмірі 30523,68 грн., з яких: сума кредиту складає 18362,68 грн., нараховані проценти - 12161,16 грн.

При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

На виконання вказаних вимог представник позивача надав суду: договір про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1423361 від 14.03.2024 року, звіт про надання правової допомоги від 14.03.2024 року згідно Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 року, рахунок на оплату по замовленню № 2644/14/03 від 14.03.2024 року, платіжну інструкцію від 14.03.2024 року № 4078.

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послугу суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2422, 40 грн., з урахуванням положень частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», якою встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відтак, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України вказаний судовий збір в розмірі 2422,40 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачки.

Керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 280, 282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» суму заборгованості у розмірі 30523,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ЄРДПОУ 44559822.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Макаров