КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7862/2025
справа №365/83/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Костенком Олександром Миколайовичем, на ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Солдатової Т.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Згурівська селищна рада, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

встановив:

В січні 2025 року до Згурівського районного суду Київської області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року справу передано до Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Костенком О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права.

Вказує, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що станом на момент звернення до суду відноситься до Іванківської селищної територіальної громади Вишгородського району Київської області.

Раніше село Русаки підносилось до Іванківського району області.

В 2020 році в Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі на територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Вказує, що за повідомленням (оголошенням) Вишгородського районного суду Київської області від листопада 2024 року, розміщеними на сайті суду, правосуддя території ліквідованих Іванківського та Поліського районів Київської області продовжує здійснювати Іванківський районний суд Київської області, отже якщо відповідно до правил підсудності подання позовної заяви територіально віднесено до ліквідованого Іванківського району Київської області, процесуальний документ слід подавати саме до Іванківського районного суду Київської області.

При вирішенні питання за апеляційною скаргою просить врахувати вказану обставину.

Зазначає, що позивачка та малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квітня 2024 року по теперішній час є внутрішньо-переміщеними особами та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до Згурівської селищної територіальної громади Броварського району Київської області.

Вказує, що при одночасному заявлені вимоги про збільшення розміру аліментів та про позбавлення батьківських прав позивачка в порядку статті 28 ЦПК України має право на вибір суду, до якого має намір звернутись із позовом.

Додатково вказує, що малолітня дитина перебуває на диспансерному обліку в КНП «Згурівська лікарня «Згурівської селищної ради», відвідує заклад дошкільної освіти «Сонечко» Любомирівської гімназії Згурівської селищної ради с. Любомирівка, Броварського району Київської області. Також місце роботи позивачки знаходиться в смт Згурівка, Броварський район, Київська область. До звернення до суду позивачка зверталась із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав саме до органу опіки та піклування за місцем свого фактичного проживання - Згурівської територіальної громади (Згурівська селищна рада).

Зазначає, що подання цієї позовної заяви за місцем перебування відповідача (м. Запоріжжя) матиме наслідки ускладнення прибуття позивачки (та дитини) в судові засідання.

Посилається на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №263/14171/19, від 09.04.2020 у справі №200/11563/18, від 14.08.2024 у справі №607/5535/22.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що позивачка скористалась правом на звернення до суду за вибором позивача, отже справу слід передати до Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю до суду за місцем реєстрації позивача.

З матеріалів справи убачається, що одночасно із поданням позовної заяви суду надано копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , з якої убачається, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.16).

Позивачка в обґрунтування підстав для звернення саме до Згурівського районного суду Київської області вказує, що справа підсудна цьому суду на підставі статті 28 ЦПК України. Зазначено, що дитина фактично проживає в с. Любомиріка Згурівського селищної ради Київської області, перебуває на диспансерному обліку у Згурівській лікарні, навчається у Любомирівській гімназії Згурівської селищної ради, а тому подача позову за місцем знаходження відповідача (м. Запоріжжя), що за 25 км від лінії безпосереднього зіткнення унеможливить участь як позивачки, так і дитини під час судових засідань для можливості з`ясування думки дитини.

На запит суду щодо реєстрованого місця проживання сторін із системи Електронний суд надійшли відповіді НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Згідно відповіді НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47).

Згідно відповіді НОМЕР_2 ОСОБА_2 з жовтня 2022 року по травень 2024 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.48).

До апеляційної скарги долучено копію довідки №3220- від 19 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, з якої убачається, що позивачка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Ця довідка пред`являється разом з паспортом громадянина України або іншим документом, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус. (а.с.70).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд вказує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій ста статус суддів» указано, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності, що узгоджується із приписами Основного Закону.

За загальним правилом у відповідності до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Тобто, правило загальної територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ЦПК України.

За частиною 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Аналіз вказаних норм дає можливість зробити висновок про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це форма підсудності, за якої позивач наділений правом за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 16 статті 28 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Із змісту позовної заяви убачається, що сторони проживають окремо. Дитина проживає разом із матір`ю. Оскільки, позивачка та малолітня дитина є внутрішньо перемішеними особами та як ВПО проживають в АДРЕСА_2 , що відноситься до Згурівської селищної територіальної громади, позивачка звернулась із позовом до Згурівського районного суду Київської області як найбільш територіально наближеного суду до її місця проживання з урахуванням статусу ВПО.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Суд першої інстанції з огляду на предмет та підстави позову правильно застосував правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 вересня 2020 року у справі №725/2910/19 щодо права позивача на застосування альтернативної підсудності при поєднанні в одній позовній заяві із вимогою про зміну розміру аліментів вимоги про позбавлення батьківських прав.

Аналогічний висновок зроблено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 квітня 2020 року у справі №200/11563/18.

У постанові від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 Велика Палата Верховного Суду, на яку посилався суд першої інстанції, виснувала, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа. Положення частини 1 статті 27, частини 1 статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Отже, в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Також Верховний Суд у цій постанові вказав, що до осіб, що вимушено покинули місце проживання за зареєстрованим місцем проживання у зв`язку із негативним наслідками збройного конфлікту, слід застосовувати наведений висновок з урахуванням спеціальних норм права, якими регулюються питання реєстрації місця проживання внутрішньо переміщених осіб.

Кабінетом Міністрів України 01 жовтня 2014 року прийнято Постанову №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" і затверджено Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (із змінами та доповненнями).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 цієї Постанови довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно абзацу 20 пункту 2 цієї Постанови Інформація про внутрішньо переміщену особу, у тому числі отримана від уповноваженої особи територіальної громади/центру надання адміністративних послуг у вигляді сформованої електронної справи, включається до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб без копій / сканкопій документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку. При цьому посадова особа уповноваженого органу, уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг несе персональну відповідальність за правильність внесення інформації про внутрішньо переміщену особу до електронної справи та Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з пунктом 5 Порядку з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

Згідно з частини 1 статті 5 Закону №1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

З матеріалів справи установлено, позивачка перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та згідно відомостей копії довідки №3220- від 19 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи позивачка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Із змісту довідки убачається, що така видана у формі, затвердженій додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, до якого внесено зміни Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №352 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509».

Отже, висновок Згурівського районного суду Київської області про непідсудність справи цьому суду є передчасним.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку із цим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Костенком Олександром Миколайовичем, задовольнити.

Ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова