КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/5690/15-ц Головуючий у суді першої інстанції - Мазур Ю.Ю.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3542/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Морозовим Євгеном Олександровичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна про визнання договору поруки припиненим та договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 27.12.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 24.11.2018 - Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі - Кредитним договір). Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав та перерахував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 78000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_2 , 27.12.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №0 та Договір іпотеки 41317, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за №7688.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 у визначений Кредитним договором строк взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, унаслідок чого станом на 05.03.2015 утворилася заборгованість у розмірі 30229,81 доларів США та пеня у розмірі 23646,33 гривні.

Посилаючись викладене, просив суд стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на свою користьзаборгованість у вказаному розмірі та судовий збір.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.05.2015 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено дату судового засідання.

Протокольною ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.07.2015 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна про визнання договору поруки припиненим та договору іпотеки недійсним, до спільного розгляду із первісним позовом.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір іпотеки № 41317 від 27 грудня 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Лідією Миколаївною за реєстровим номером №7688, відповідно до якого було передано в іпотеку нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , а договір поруки від 27.12.2006 № 0 - припиненим.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Договір іпотеки було укладено незважаючи на те, що в іпотечній квартирі на той час проживала дитина - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Вказує, що договір іпотеки № 41317 від 27 грудня 2006 року не містить підпису іпотекодержателя, тому є недійсним.

Зазначає, що з Розрахунку заборгованості видно, що останній платіж зроблений Позичальником ( ОСОБА_2 ) по договору про надання споживчого кредиту 31 березня 2014 року.

Також додана до первинного позову Вимога №30-11/20294 від 12.12.2006, факт направлення якої на адресу ОСОБА_1 підтверджується Списком згрупованих поштових відправлень №168 від 12.12.2014 р. та фіскальним чеком №8493 від 12.12.2014.

ОСОБА_1 зазначав,що Позичальник припинив сплачувати, щомісячні платежі в квітні 2014 року і Кредитор відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України мав пред?явити вимоги до Поручителя до 01.11.2014 року, але цього не зробив. Отже договір поруки №0 від 26.12.2006 укладений між АКІБ

«Укрсиббанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручителем) є припиненим з підстав передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2023 задоволено клопотання ТОВ «ДіджиФінанс» про заміну сторони позивача правонаступником у цивільній справі, замінено у справі позивача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ТОВ «ДіджиФінанс».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року первісний позов ТОВ «ДіджиФінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДіджиФінанс» заборгованість за кредитним договором №0 від 27.12.2006 у розмірі 30229 доларів США 81 цент - заборгованість по кредиту та прцентам та 23646 гривень 33 копійки -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 26590,35 доларів США - кредитна заборгованість, 3639,46 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 15846,59 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту, 7799,74 гривень - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ДіджиФінанс» судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДіджиФінанс» судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ДіджиФінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л.М. про визнання договору поруки припиненим та договору іпотеки недійсним - відмовлено..

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, його зустрічний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, щосуд не розглянув клопотання відповідачів про зупинення провадження у справі № 752/5690/15-ц до моменту розгляду Голосіївським районним судом м. Києва справи № 752/13852/23, провадження № 2/752/5918/23; не вирішено клопотання скаржника про витребування судом першої інстанції від позивача для огляду оригіналів документів, які підтверджують правонаступництво і які відсутні в матеріалах справи навіть в копіях.

Суд не врахував та не надав правову оцінку запереченням Відповідачів щодо процесуального правонаступництва.

Вказує, що справа розглянута по суті під час апеляційного провадження за скаргою відповідача на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року у справі № 752/5690/15-ц, провадження № 2/752/24/23 про заміну сторони правонаступником.

Також посилається на те, що судом не враховано відсутність підпису іпотекодержателя на Іпотечному договорі.

Судом не враховано та не надано правової оцінки порушенням при укладанні договору факторингу та уступки за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяли участь представнки апелянта ОСОБА_5 адвкаот Морозов Є.О. , який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав. Представниця третьої особи ПКМНО Іванової Л.М. - Олексієнко З.О. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 27 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 24.11.2018 - Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 , укладено Договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до п. 1 Кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 78 000, 00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитору кредит та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

У пункті 1.2.2. Кредитного договору сторони погодили, що позичальник у будь -якому випадку зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь - якому випадку не пізніше 27.12.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або на підставі умов розділу 11 цього договору.

Згідно з п. 1.1.3. Кредитного договору сторони погодили, що за використання кредитних коштів встановлюється процента ставка у розмірі 12,2% річних.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Позивальника № НОМЕР_1 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) (п. 7.1 Кредитного договору).

Як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_1 , позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав та перерахував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 78 000,00 доларів США.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 27.12.2006 укладено Договір поруки №0 та Договір іпотеки №41317 від 27.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за р. №7688.

Відповідно до Договору іпотеки №41317 від 27.12.2006 ОСОБА_1 передає в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,70 кв.м.

Оскільки умови кредитного договору боржником не виконувались належним чином, станом на 05.03.2015 утворилась заборгованість у розмірі 30 229, 81 доларів США та 23 646,33 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 26 590, 35 дол. США - кредитна заборгованість, 3 639,46 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15 846, 59 - гривень - пеня за прострочення сплати кредиту; 7 799, 74 - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідачами не надано доказів на спростування існування заборгованості у вказаному розмірі, а також не надано доказів повного чи часткового погашення зазначеного боргу.Будь-яких контррозрахунків та доказів некоректності розрахунку заборгованості який був поданий позивачем, суду надано не було.

Також встановлено, що 13 жовтня 2022 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу № 13-10/2022 за умовами якого всі права та обов`язки за кредитним договором про надання споживчого кредиту № від 27.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк»), перейшли від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт».

11 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ТОВ «ДіджиФінанс» () було укладено договір відступлення права вимоги № 11-01/ФК-23, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № від 27.12.2006 року, перейшло до ТОВ «ДіджиФінанс».

12 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ТОВ «ДіджиФінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим 27.12.2006 року Івановою Л.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 7688 відповідно до якого було передано в іпотеку нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилом ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Як зазначено у ч. 2 цієї статті порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За правилами ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойку, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову ТОВ «ДіджиФінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення 30 229, 81 доларів США заборгованості за кредитом та процентами та 23 646, 33 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Правильними є також висновки суд першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ДіджиФінанс» (правонаступник АТ «УкрСиббанк»), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л.М. про визнання договору поруки припиненим та договору іпотеки недійсним не підлягають задоволенню.

Так, згідно з домовленістю сторін кінцевий термін повернення кредиту за договором (виконання основного зобов`язання) - 27.12.2017 року. Банк, відповідно до умов розділу 12 кредитного договору, яким сторони врегулювали порядок дострокового повернення кредиту за вимогою кредитора, надіслав 12 грудня 2015 року відповідачам відповідні вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі та сплату нарахованих процентів у зв`язку з не належним виконанням умов кредитного договору та допущення прострочення виконання зобов`язань. Матеріали справи не містять підтвердження отримання відповідачами зазначених вимог, у зв`язку з чим термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 календарний день з дня дати відправлення відповідачам повідомлення про дострокове повернення кредиту.

З огляду на це шестимісячний строк на пред`явлення вимог до поручителя мав би сплинути 12 червня 2015 року (12.12.2014 року + 6 місяців).

Із позовом банк звернувся раніше, ніж наступила ця дата, а саме -23 березня 2015 року, про що свідчить відмітка поштового відділення на конверті (а. с. 57 т. 1).

Тобто, що позивач звернувся із позовом до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість зустрічних позовних вимог в частині припинення договору поруки за його необґрунтованістю.

Зустрічні вимоги ОСОБА_1 про визнання Договору іпотеки недійсним обґрунтовані тим, що цей договір було укладено, незважаючи на те, що в квартирі на час укладення спірного договору проживала дитина - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). ОСОБА_1 стверджував, що вказаний договір іпотеки порушує житлові права його доньки - ОСОБА_4 .

Аналогічними доводами, зокрема, обґрунтована і апеляційна скарга.

Разом з цим, під час розгляду справи у суді першої інстанції третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванової Л.М. подала письмові заперечення на позов, в яких зазначила, що оспорюваний іпотечний договір укладено відповідно до закону та посвідчено нотаріусом з додержанням вимог Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Закону України «Про нотаріат» та вимог Цивільного кодексу України. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л.М. до вчинення правочину, встановила дійсні наміри кожної із сторін, а також чи відсутні у сторін заперечення щодо кожної з умов правочину, нотаріус встановила (ідентифікувала) сторони правочину за паспортами, записала паспортні дані в реєстр реєстрації вчинених нотаріальних дій та перевірила дієздатність та правоздатність сторін, переконалась в тому, що сторони розуміють значення своїх дій та усвідомлюють їх правові наслідки, перевірила належність майна, що передається в іпотеку, іпотекодавцеві. Після особистого прочитання договору іпотеки сторонами, нотаріусом були роз`яснені правові наслідки, які настають після укладання договору іпотеки. Потім сторонами було підписано вищевказаний договір іпотеки в присутності нотаріуса, після чого договір посвідчено приватним нотаріусом Івановою Л.М. Всі вимоги, встановлені Законом, нотаріусом були виконані, в договорі іпотеки містяться всі істотні умови, в нотаріальній справі наявні всі необхідні копії документів. Також у вказаному договорі іпотеки нотаріусом накладена заборона відчуження предмета іпотеки. В позові зазначено, що банк та нотаріус знали, що в квартирі на той час проживали батьки ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але доказів про зазначений факт суду не надано. Позивачем за зустрічним позовом на день укладення Договору іпотеки подано документи, в тому числі довідку форми 3, згідно з якої в квартирі прописаний тільки позивач з 14.05.1996 та в Договорі іпотеки в п. 1.3 зазначено що укладання цього договору не порушує права та/або інтереси третіх осіб, в тому числі дітей.

Аналогічні пояснення надала представниця нотаріуса у судовому засіданні у апеляційному суді.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові №6-384цс15 від 30.09.2015, неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність у дочки Позивача ОСОБА_4 права користування квартирою на час укладення оспорюваного договору іпотеки, недобросовісність дій позивача щодо неповідомлення банку та нотаріуса про фактичне проживання в квартирі, що передавалася в іпотеку, дітей сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підпису іпотекодержателя на договорі іпотеки на висновки суду не впливають, оскільки ні банк та його правонаступник, ні відповідач ОСОБА_1 не висловлювали жодних заперечень щодо факту укладення між сторонами вказаного договору та передачі квартири у іпотеку.

При цьому, під час розгляду справи у апеляційному суді, представниця приватного нотаріуса надала суду належним чином засвідчену копію оспорюваного договору іпотеки, оригінал якого міститься у справах нотаріуса, та у якому присутні усі необхідні реквізити та підписи сторін договору.

Твердження апелянта щодо порушень, допущених під час укладення договорів факторингу, та безпідставності заміни первісного кредитора його правонаступником не знайшли підтвердження у матеріалах справи. Апеляційний суд також звертає увагу, що такі доводи вже досліджувались апеляційним судом під час перегляду ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року про заміну позивача його правонаступником у межах даної цивільної справи. За результатом розгляду вказану ухвалу було залишено без змін.

Посилання у апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права під час розгляду справи у суді першої інстанції також відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та ухвалено законне та обґрунтоване рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

АпеляційнускаргуКарцелюбиОлександраОлександровича, яка подана адвокатом МорозовимЄвгеномОлександровичемзалишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду містаКиєвавід 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено27березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова