КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 371/505/17
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6343/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 6 грудня 2024 року (суддя Поліщук А.С.) про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального відділу управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбуст Оксани Сергіївни, боржник у виконавчому провадженні: ОСОБА_2 ,

встановив:

у листопаді 2023 року скаржниця звернулась до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбуст О.С., в якій просила:

визнати дії старшого державного виконавця Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбусти О.С. щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 10 жовтня 2023 року неправомірними;

зобов`язати старшого державного виконавця Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбуст О.С. відновити виконавче провадження № НОМЕР_1;

зобов`язати старшого державного виконавця Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбуст О.С. зупинити виконавче провадження № НОМЕР_1 до розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 3 липня 2023 року та надходження оригіналу виконавчого листа № 371/505/17 від 5 січня 2018 року з Миронівського районного суду Київської області.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 6 грудня 2024 року скаргу залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою скаржниці у судове засідання.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на

порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Скаржниця вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та залишення скарги без розгляду, оскільки згідно приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача не є перешкодою для розгляду скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.149-153), у судове засідання не з`явилися, ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутність (с.с.156-157), боржник ОСОБА_3 та старший державний виконавець Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбуст О.С. причини неявки не повідомили, клопотання про перенесення судового засідання не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не з`явилася у судові засідання, призначенні на 15 жовтня 2024 року та 6 грудня 2024 року, про які була повідомлена належним чином.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового

рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок розгляду скарги визначений положеннями статті 450 ЦПК України, частини 1 та 2 якої передбачають (у редакції на час подання скарги), що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, неявка стягувачки ОСОБА_1 у судові засідання не є перешкодою для розгляду скарги та не є підставою для залишення скарги без розгляду.

Застосування судом першої інстанції положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є помилковим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, вказана норма процесуального права передбачає наслідки повторної неявки позивача у судове засідання, яким ОСОБА_1 у даному провадженні не являється.

У той же час, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який унормовує окремий процесуальний режим розгляду справ.

Таким чином, залишаючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця без розгляду, суд першої інстанції помилково застосував положення ст. 257 ЦПК України, не звернувши увагу, що питання розгляду скарг, які подані сторонами виконавчого провадження, віднесено до розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, тобто застосував до спірних правовідносин вимоги статей ЦПК України, які не регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції, залишаючи скаргу на дії державного виконавця без розгляду, порушив норми процесуального права, що призвело постановлення помилкової ухвали, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 6 грудня 2024 року скасувати, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Центрального міжрегіонального відділу управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбуст Оксани Сергіївни, боржник у виконавчому провадженні: ОСОБА_2 направити до Миронівського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук