Справа № 930/3090/24
Провадження № 2/930/182/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2025 року м. Немирів

Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Науменка С.М.

за участю секретаря судових засідань - Андрущак Л.П.

учасників справи: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Райгородської сільської ради Гайсинського району про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із позовом до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначила наступне: що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у с. Анциполівка Немирівського району Вінницької області, з 24.10.1994 проживає у с. Семенки (на той час Немирівського району) Вінницької області.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 (зараз АДРЕСА_2 вона купила 19.09.2014 у ОСОБА_2 загальною сумою тридцять тисяч гривень, який був спадкоємцем його тітки ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Також вона має оригінали документів на вищевказаний житловий будинок, що додатково підтверджує той факт, що вона володіє вказаною нерухомістю понад 10 років добросовісно.

У вищезазначеному будинку близько 10 років (до 2014 року) ніхто з попередніх власників не проживав. Оскільки дана будівля на той час була непридатна до проживання, а земельна ділянка захаращена чагарниками, за власні кошти вона привела будинок до житлового стану, зробила ремонт будинку та надвірних споруд, облаштувала прибудинкову територію. ОСОБА_1 , сплачувалися усі комунальні послуги за цією адресою.

На сьогоднішній день вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку, веде господарство, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить у ньому поточний ремонт, так як фактично проживає та працює у селі більше тридцяти років. На земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства є державний акт на право приватної власності на землю, яка належала ОСОБА_3 . Добросовісне, відкрите, безперервне володіння нею даним будинком підтверджується також квитанціями та рахунками про оплату житлово-комунальних послуг.

Також, дані обставини підтверджуються довідкою, виданою Райгородською сільською радою від 15.11.2024 № 02/24/188 інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім неї немає.

ОСОБА_1 , зверталась до Райгородської сільської ради з проханням про те, щоб визнали за нею право власності на дане домоволодіння та земельну ділянку. Оскільки вона понад 10 років безперервно користується даним нерухомим майном. Райгородська сільська рада її відмовила, мотивуючи свою відмову тим, що якщо вона має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном та земельною ділянкою, її необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позивачка ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без представника Райгородської сільської ради. Проти задоволення позову не заперечує, про що суду надано заяву за вх. № 02.19.81 від 24.01.2025 року за підписом секретаря сільської ради.

Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

В судовому засіданні беззаперечно доведено, що з 24.10.1994 року по даний час позивач добросовісно, безперервно та відкрито користується житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 . Позивач фактично здійснює функції володільця; своїми правомірними діями позивач заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Також,згідно з п.9,11постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, відкрито, безперервно користується нерухомим майном більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

На стягнення судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача не вбачається.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.344 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами та земельною ділянкою з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства площею 0.5234 га., які розташовані за наступною адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст. 351-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Немирівського

районного суду: С.М.Науменко