ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року місто Київ

Справа № 754/6743/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6576/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року (у складі судді Панченко О.М.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2024 року до Деснянського районного суду міста Києва звернувся представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що 12.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 2929747.

19.10.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №19102023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 19.10.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_2 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 2929747 в розмірі 37 418,58 грн, з яких:

9 900 грн - сума заборгованості по основному боргу;

27 518,58 грн - сума заборгованості по відсоткам.

З урахуванням наведеного Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 418,58 грн та судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Деснянський районний суд міста Києва рішенням від 12 грудня 2024 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором №2929747 в розмірі 37 418,58 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 09 січня 20245 року подав через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт вказує, що він не був повідомлений про відступлення права вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача, а також позивачем не надано доказів сплати ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів як це визначено умовами договору факторингу, а тому відсутні підстави вважати, що відбулося відступлення позивачу прав вимоги до відповідача.

Зазначає, що позивач не мав права нараховувати відсотки в розмірі більшому за 50 % тіла кредиту з огляду на положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

Вважає, що позивачем не доведено факту надання грошових коштів у користування відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, а розрахунки заборгованості не може бути доказом отримання відповідачем коштів у визначеного договором розмірі.

Посилаючись на положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказує, що з 07 грудня 2022 року проходить військову службу, а тому є звільненим від сплати процентів за кредитним договором з цієї дати.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга із додатками направлялася скаржником до подачі апеляційної скарги 08 січня 2025 року в електронний кабінет позивача (а. с. 86), а ухвала про відкриття апеляційного провадження - судом (доставлено в електронний кабінет 04 лютого 2025 року о 13:51:00) (а. с. 102).

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав встановленим, що 12.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2929747, який було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

У відповідності до п.п. 1.1. Кредитного договору, укладання Кредитного договору. здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету.

Відповідно до умов даного договору ТОВ «Лінеура Україна» надає відповідачу кредит у розмірі 9 900 грн. строком на 360 днів з можливістю пролонгації та авто пролонгації відповідно до умов договору, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розрахунку 1,99% на добу, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі. Дата укладення договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.

19.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19102023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ«ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру прав вимоги від 19.10.2023 до Договору факторингу №19102023 від19.10.2023, ТОВ « ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 37 418,58 грн, з яких: 9 900 грн - сума заборгованості по основному боргу; 27 518,58 грн - сума заборгованості по відсоткам.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В. переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у цій справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що ця справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що:

- як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Товариству грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором;

- у відповідача ОСОБА_3 виникла заборгованість за кредитним договором № 2929747 в розмірі 37 418,58 грн, з яких: 9 900 грн - сума заборгованості по основному боргу; 27 518,58 грн - сума заборгованості по відсотками.

- на цей час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає;

- відповідач не довів та не спростував заборгованість за кредитним договором № 2929747.

Колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, умов та порядку нарахування відсотків, комісій та інших сум, заявлених позивачем до стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції правильно встановив, це підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2929747 в письмовій (електронній) формі.

Заперечуючи щодо свого обов`язку з повернення кредитних коштів ОСОБА_2 вказує, що його як боржника не було повідомлено про відступлення права вимоги, а також, що відповідачем не надано доказів виконання (сплати коштів) договору факторингу, укладеного із ТОВ «Лінеура Україна».

Колегія суддів надає оцінку вказаним доводам апеляційної скарги та відхиляє їх як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Колегія суддів зауважує, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Виходячи із ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор лише несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а саме: у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Доказів виконання обов`язку з повернення грошових коштів первісному кредиторові відповідач не надав, що свідчить про безпідставність його доводів про порушення законодавства в частині неповідомлення його про відступлення права вимоги.

Неспроможними є також доводи про те, що відповідачем не надано доказів виконання (сплати коштів) договору факторингу, укладеного із ТОВ «Лінеура Україна», оскільки відповідач не є стороною такого договору, а тому він не має права посилатися на недотримання його сторонами положень договору як на підставу невиконання свого обов`язку з повернення грошових коштів.

Заперечуючи щодо самого факту заборгованості, відповідач указує, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів.

Колегія суддів надає оцінку таким доводам апеляційної скарги та відхиляє їх як необґрунтовані з огляду на таке.

Згідно з п. 2.1 Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту.

Факт перерахування коштів на виконання умов договору підтверджується довідкою- повідомленням від 27.02.2024 вих. № 991-2702, наданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР», з якої вбачається, що між підприємством ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура України» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжку картку клієнта 12.02.2022 14:19:29 на суму 9 936,60 грн на картку НОМЕР_1 (а. с. 52).

Вказаний доказ є належним та достатнім для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» свого обов`язку щодо надання відповідачу кредитних коштів за кредитним договором № 2929747 від 12 лютого 2022 року у розмірі 9 990 грн.

Відповідач на спростування вказаної обставини належних та допустимих доказів не надав, недобросовісно пославшись лише на відсутність первинних бухгалтерських документів на підтвердження обставини зарахування йому коштів за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідач не оспорював кредитний договір у судовому порядку, що з огляду на положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та ненадання суду доказів оспорювання кредитного договору відповідно до ст. 1051 ЦК України свідчить про дійсність договірних відносин, що виникли між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Заперечуючи щодо розміру відсотків, відповідач посилався на несправедливість умов про нарахування відсотків у розмірі понад 50 % від тіла кредиту, а також на обставину звільнення його від обов`язку сплачувати відсотки за кредитом як військовослужбовця.

Щодо доводів про несправедливість умов договору відповідно до приписів статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, питання визначення процентної ставки за кредитним договором вирішується виключно сторонами у договорі.

Щодо несправедливості умов кредитного договору колегія суддів зауважує таке.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що проценти за користування кредитом, які регулюються статтями 1048,1056-1 ЦК України та нараховуються протягом строку договору та компенсація (штраф, пеня) за невиконання зобов`язання за договором є різними поняттями та правовими категоріями, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами встановлено та погоджено сторонами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач не нараховував штраф та пеню за невиконання зобов`язання відповідачем.

Безпідставними є також посилання на статті 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони передбачають можливість визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Як було встановлено вище, відповідач кредитний договір з підстав несправедливості визначених у ньому умов не оспорював.

Щодо доводів про те, що відповідно до положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач звільнений від сплати процентів за кредитним договором з 07 грудня 2022 року колегія суддів вказує на таке.

Із доказів, які були долучені до апеляційної скарги, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та перебував на військовій службі у військовій частині № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.12.2022, що підтверджується довідкою командира військової частини № НОМЕР_2 від 11 січня 2024 року № 4695 (а. с. 84 зворот) та копією військового квитка (а. с. 82-84).

Колегія суддів вирішуючи питання про прийняття таких доказів на в суді апеляційної інстанції враховує, що відповідач знав про розгляд справи в суді першої інстанції, зокрема:

- 08 липня 2024 року він подав заяву про відкладення судового засідання, у якому просив відкласти судове засідання на 2 місяці у зв`язку із тим, що він є військовослужбовцем. На цій же заяві ним зроблено відмітку про отримання копії позовної заяви безпосередньо в суді (а. с. 43);

- 09 грудня 2024 року він подав звернення, у якому просив відкласти розгляд справи з тих же підстав на 1 місяць (а. с. 66).

При цьому з моменту отримання позовної заяви, протягом строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження (15 днів з дня вручення), відзив на апеляційну скаргу не подав, а також доказів щодо перебування на військовій службі не долучив.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказів неможливості подання доказів перебування на військовій службі до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача, останній не надав, клопотання про приєднання доказів, долучених до апеляційної скарги не заявив, а тому колегія суддів не вбачає за можливе прийняти на стадій апеляційного провадження вказані докази.

Окрім цього, як було встановлено вище, кредитний договір укладено 12 лютого 2022 року на строк 360 днів, тобто до лютого 2023 року. Водночас заборгованість по процентам за кредитним договором нарахована лише по 09 грудня 2022 року. Із цього фактично вбачається, що кредитор продовжував нараховувати відсотки за договором лише протягом 2 днів з моменту, коли відповідач став військовослужбовцем, що не може свідчити про порушення його прав у цьому випадку.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, викладених у його рішенні, не спростовують, зводяться до незгоди із таким рішенням за відсутності обґрунтованих доводів щодо помилковості встановлених обставин справи та зроблених на їх підставі висновків, а тому колегія суддів їх відхилила як безпідставні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: О.Ф. Мазурик

Л.Д. Поливач