Провадження номер 2/205/1264/25
26 березня 2025 рік м. Дніпро Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Бізяєвої Н.О., за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника: адвоката Трепшиної Катерини Олександрівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
ОСОБА_1 , в особі свого представника: адвоката Трепшиної К.О., через систему «Електронний суд» 16.12.2024, звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з зареєстрованою в канцелярії 19.12.2024, позовною заявою до ОСОБА_2 , усунувши недоліки якої 31.12.2024, на виконання ухвали суду від 23.12.2024, просить суд: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову.
Обґрунтовуючи вимоги позову зазначає, що 27.01.2012 року між ОСОБА_5 (далі позивач) та ОСОБА_2 , громадянином російської федерації (далі відповідач), було зареєстровано шлюб, який було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2020 року у справі №205/5368/20. За час перебування у зареєстрованому шлюбі позивач і відповідач мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З часу припинення спільного проживання з позивачкою, до офіційного розірвання шлюбу, відповідач виїхав за межі території України та у 2022 році, з початком повномасштабної війни, повернувся до України та з 23.05.2024 перебуває в нашій державі та контрактом з Міністерством оборони України, є військовослужбовцем Збройних сил України, що підтверджується копією військового квитка серії та у порядку, встановленому законодавством України, отримує оплату після його офіційного зарахування до підрозділу.
Згоди між позиввачем та відповідачем з приводу матеріального утримання та виховання дітей досягнуто не було, у зв`язку з чим, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 07 січня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача: адвокат Трепшина К.О., не з`явились, через систему «Електронний суд» представником позивача подано заяву, зареєстровану в канцелярії 26.03.2025, в якій просить розгляд справи здійснювати без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань у справі повідомлений належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення по виклик на офіційному сайті судової влади України в мережі Інтернет та згідно зазначеної норами, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Таким чином, відповідач, як такий, що повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом, повторно не з`явився, будь-яких заяв або клопотань, відзову на позов не подав, причини неявки суд не повідомив.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зазначене, наявність умов визначених положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, наявність достатності доказів у даній справі для вирішення спору по суті, суд ухвалив здійснювати заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання.
Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач), 27 січня 2012 року зареєстрували шлюб (а.с.11), який було розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року у справі № 205/5368/20 (а.с. 45).
За час перебування у шлюбі подружжя має двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 12, 13).
Згідно відомостей військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 23.05.2022 року командиром в/ч НОМЕР_2 (а.с. 18) та відповіді тимчасово виконуючого обов`язки командира ВЧ НОМЕР_2 вих.№ 7/703 від 27.01.2025 на виконання ухвали суду від 07.01.2025 (а.с.63) відповідач ОСОБА_2 у період з 23.05.2022 по 06.09.2022 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 та наказом від 06.09.2022 № 154ДСК був звільнений з військової служби у запас відповідно до п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відомості про подальше проходження відповідачем військової служби відсутні.
Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей визначено положеннями законодавства, так згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини як фізичного, так і духовного та морального розвитку.
Згідно приписів ст. 141 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Матеріали справи не містять договору або домовленості між сторонами щодо матеріального забезпечення відповідачем спільних з позивачем дітей, на відсутність якої також зауважує і сторна позивача.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну підтримку своїм малолітнім дітям.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Сторона позивача просить про стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, що відповідає вимогам законодавства та сталій практиці розгляду судами справ про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.
Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи зазначене вище, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про щомісячне стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частики заробітків (доходу) платника аліментів, є достатнім та об`єктивним, а отже підлягають задоволенню.
Згідно частин 2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Позивач звернувся до суду з даним позовом у грудні 2024 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів.
Таким чином, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 180-183, 191 СК України, ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354-355, 430 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника: адвоката Трепшиної Катерини Олександрівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження: РФ, Тюменська обл., місто Когалим, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутні) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частки від заробітків (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для кожної дитини, починаючи з 16 грудня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.
Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у дохід держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення суду складено в повному обсязі 31 березня 2025 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва