ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Товариства мотивовані тим, що 09 жовтня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7152571 про надання споживчого кредиту у розмірі 20 000 грн., строком на 364 дні.

Позивач вказує, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у визначеному розмірі, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , у той час як відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредитних коштів не виконав.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого позивачу були відступлені права грошової вимоги за вказаним кредитним договором № 7152571 від 09 жовтня 2023 року до відповідача у розмірі 50 198 грн., що складається з: 20 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30 198 грн. сума заборгованості за відсотками.

Окрім цього, позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року) в межах строку договору відповідно до наступного: 20 000 грн. х 1,99 % = 398 грн. х 60 календарних днів = 23 880 грн..

Вказану суму кредитної заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року позовні вимоги товариства задоволено частково, а саме, стягнуто на користь позивача заборгованість за договором № 7152571 про надання споживчого кредиту від 09 жовтня 2023 року станом на 27 травня 2024 року в розмірі 50 198 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 20 000 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 30 198 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборгованість у розмірі 30 198,00 грн. була нарахована первісним кредитором, однак відповідач не здійснював оплату спрямовану на виконання кредитного договору та свої зобов`язання за кредитним договором щодо його повернення не виконав,позивач здійснив нарахування відсотків за користування кредитом за 60 календарних днів у період з 27 липня 2024 року по 25 липня 2024 року включно відповідно до п. 1.1 Договору факторингу. Крім того, апелянт вважає незаконним зменшення судом першої інстанції розміру витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ Про електронну комерцію моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗУ Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо.

Таким чином колегія суддів вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Так, матеріалами справи встановлено, що 09 жовтня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 7152571, на підставі якого ТОВ «Авентус Україна» надало ОСОБА_1 строком на 364 дні кредит в розмірі 20 000 грн. у безготівковій формі шляхом зарахування у день укладення договору грошових коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування цим кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони узгодили, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору про надання споживчого кредиту.

Договір укладено в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки та вказаний документ підписаний електронним цифровим підписом відповідача.

Згідно листа АТ «Універсал Банк» за вих. № БТ/6901 від 06 листопада 2024 року встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , було видано емітовану картку № НОМЕР_3 та 09 жовтня 2023 року зараховані грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн..

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 50 198 грн., з яких: 20 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30 198 грн. сума заборгованості за відсотками.

Встановивши, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 50 198 грн., з яких: 20 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 30 198 грн. сума заборгованості за відсотками, так як вказані вимоги є доведеними.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за 60 календарних днів за період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року в розмірі 23 880,00 грн., так як вказані вимоги є недоведеними.

Доводи апелянта в скарзі про те, що заборгованість у розмірі 30 198,00 грн. була нарахована первісним кредитором, однак відповідач не здійснював оплату спрямовану на виконання кредитного договору та свої зобов`язання за кредитним договором щодо його повернення не виконав, а тому позивач здійснив нарахування відсотків за користування кредитом за 60 календарних днів у період з 27 липня 2024 року по 25 липня 2024 року включно відповідно до п. 1.1 Договору факторингу, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 27-05/24-Ф від 27 травня 2024 року вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги та всі права кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7152571 від 09 жовтня 2024 року у розмірі 50 198 грн., тоді як право вимоги на нараховані відсотки за 60 календарних днів 23 880,80 грн. факторові не передавалось, а тому позивачем не доведено та не обґрунтовано його право на нарахування цих відсотків за період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року.

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не вказано на підставі якого пункту кредитного договору було здійснено нарахування вказаних відсотків, не надано розрахунку заборгованості із зазначенням вказаних відсотків за вказаний період, тощо. Посилання апелянта на п. 1.1 Договору факторингу, не підтверджує право позивача нараховувати відсотки за вказаний період.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта щодо незаконності зменшення судом першої інстанції розміру витрат на правову допомогу, так як визначений судом розмір правової допомоги є достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 березня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова