Справа № 740/7367/24
Провадження № 2/740/454/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Дорошенком Григорієм Миколайовичем, до Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

установив:

У грудні 2024 року адвокат Дорошенко Г. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за позивачкою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 1990 році позивачка почала працювати в Селекційно-дослідній станції «Маяк» (далі СДС «Маяк»). 03.04.1990 між нею та дирекцією СДС «Маяк» укладено договір, згідно з умовами якого вона зобов`язувалася відпрацювати три роки дояркою в СДС «Маяк», взамін на що їй надано квартиру АДРЕСА_1 . Відпрацювавши на посаді 15 років, позивачка продовжує проживати в наданій квартирі, яку вважає своєю власністю, оскільки повністю виконала умови вищевказаного договору. Позивачка своєчасно не скористалась правом на приватизацію указаного нерухомого майна, у свою чергу СДС «Маяк» ліквідовано, указана квартира не перебуває на балансі у новоствореного суб`єкта господарювання, зареєструвати право власності на вказану квартиру у Центрі з надання адміністративних послуг Крутівської сільської ради позивачка не має можливості у зв`язку з відсутністю в неї правовстановлюючих документів, а тому за захистом своїх прав вона вимушена звернутися до суду з указаним позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04 лютого 2025 року 12-00 год., яке відкладено на 12 березня 2025 року 10-00 год.

Представник позивачки адвокат Дорошенко Г. М. подав до суду клопотання про розгляд справи без його та позивачки участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Бузун Олег подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив справу розглядати без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час підготовчого засідання відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 03 квітня 1990 року між позивачкою та директором СДС «Маяк» - ОСОБА_2 укладено договір, згідно з умовами якого СДС «Маяк» приймає на роботу ОСОБА_1 та надає їй квартиру на умовах, що вона відпрацює в указаному господарстві не менше 3-х років на посаді доярки, та буде утримувати квартиру в належному стані. За порушення трудового договору дирекція має право вимагати в ОСОБА_1 звільнити квартиру протягом 3-х днів. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (а. с. 10).

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , замовником якого є ОСОБА_1 , квартира загальною площею 53,0 кв. м розташована на 1 поверсі 1-поверхового будинку та складається з: 1-ї кімнати житловою площею 19,5 кв. м, кухні-їдальні площею 15,9 кв. м, санвузла (сполученого) площею 3,2 кв. м, коридору площею 4,1 кв. м (а. с. 7-9).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 05.02.2025 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстроване.

Відповідно до витягу з погосподарської книги № 9 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , відноситься до суспільної групи господарства робітнича, головою якого є ОСОБА_1 (а. с. 12).

У відповідь на заяву позивачки про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 начальник відділу «ЦНАП» Виконавчого комітету Крутівської сільської ради Ірина Ступенко повідомила, що неможливо провести реєстрацію права власності на вказану квартиру у зв`язку з відсутністю в позивачки правовстановлюючих документів (а. с. 13).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, відповідно до законодавства, чинного до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно зі ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року (зі змінами) на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26, та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69, які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Оскільки вказаний житловий будинок відносився до суспільної групи господарства робітнича, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права, і він не мав статусу колгоспного двору.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відмова в оформленні права власності на спірну квартиру свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зі справи вбачається, що позивачка правомірно набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з відмовою державного реєстратора у реєстрації права власності та неможливістю в інший спосіб зареєструвати право власності на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на зазначену квартиру. При цьому зі справи не вбачається, що в такому разі будуть порушені права та законні інтереси інших осіб.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 142, 200, 206, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Дорошенком Григорієм Миколайовичем, до Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 09 грудня 2024 року № 11, у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення

Суддя І. М. Шевченко