Провадження №: 2-о/755/313/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

присяжних - Джавшанашвілі І.В., Єрмоленко Т.І.,

за участі секретаря - Лазоришин А.В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, про оголошення фізичної особи померлою, -

у с т а н о в и в:

26.11.2024 року заявниця звернулась до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, у якій просить оголосити померлим ОСОБА_2 .

Вимоги заяви мотивовано тим, що ОСОБА_2 є рідним сином заявниці. Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №15 від ІНФОРМАЦІЯ_2, молодшого сержанта ОСОБА_2 , старшого бойового медика 2 стрілецької роти виключено з продовольчого забезпечення частини та призупинено виплату грошового забезпечення. На адвокатський запит було отримано акт службового розслідування від 12.02.2023 року, затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 . Службовим розсуванням було встановлено, що 10.03.2022 року відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №17 від 10.03.2022 року, солдат ОСОБА_2 , як такий що прибув для укомплектування в/ч НОМЕР_1 , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначений на посаду стрільцем третього стрілецького відділення третього стрілецького взводу четвертої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення, вважається таким, що з 10.03.2022 року справи на посаду прийняв, та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 29.08.2022 відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №160 від 29.08.2022 р., солдат ОСОБА_2 призначений на посаду водія третього стрілецького відділення третього стрілецького взводу другої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , вважається таким, що з 30.08.2022 р. справи на посаду прийняв, та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 14.10.2022 року відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №206 від 14.10.2022 року, солдат ОСОБА_2 призначений на посаду старшого бойового медика другої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , вважається таким, що з 14.10.2022 справи на посаду прийняв, та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 11.01.2023 року відповідно до бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 №273дск від 09.01.2023, витягу з наказу командира НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони (по стройовій частині) від 10.01.2023 №12 старший бойовий медик другої стрілецької роти молодший сержант ОСОБА_2 з 11.01.2023 до окремого розпорядження вибув до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (м. Костянтинівка, Донецької області) для відсічі збройної агресії з боку рф. Відповідно до повідомлення про подію №4 від 13.01.2023 (вих. №47 від 13.01.2023) 13 січня 2023 року приблизно о 09 год. 00 хв. під час заходу на позиції потрапив в засідку і оточення ворога в районі м. Бахмут Донецької області та внаслідок ворожого стрілецького вогню отримав поранення несумісні з життям старший бойовий медик другої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 . У своїх письмових пояснення старший стрілець першого відділення третього взводу другої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 група військовослужбовців другої стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , до якої входив солдат ОСОБА_3 та молодший сержант ОСОБА_2 , виконувала бойові завдання в районі населеного пункту Бахмут Донецької області. Під час виконання бойового завдання група потрапила в засідку ворога та внаслідок ворожого стрілецького вогню отримав поранення несумісні з життям молодший сержант ОСОБА_2 . Через продовження вогневого впливу противника винести молодшого сержанта ОСОБА_2. було неможливо. Обставини подій підтверджуються також письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наведеного вбачається, що молодший сержант ОСОБА_2 не є таким, що добровільно здався в полон, самовільно залишив військову частину, або місце несення служби у складі ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у східній частині Донецького оперативного району або дезертував з ЗСУ. Не дивлячись на наявність фактичних обставин, які вказують на перебування ОСОБА_2 без ознак життя, набуття останнім правового статусу померлого, можливо виключно за умови підтвердження факту його смерті документом встановленої форми про смерть, виданих закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, або рішенням суду про оголошення ОСОБА_2 померлим. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Оголошення ОСОБА_2 померлим необхідне для оформлення його матір`ю відповідних документів у встановленому порядку, виключення ОСОБА_2 зі списків в/ч та отримання матір`ю пільг і допомоги від держави.

Ухвалою суду від 29.11.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження у складі одного судді і двох присяжних.

26.12.2024 року до суду надійшли письмові пояснення щодо поданої заяви від заінтересованої особи Міністерства оборони України, у яких представник просить враховати пояснення під час розгляду справи. Зі змісту пояснень загалом вбачається, що зазначена заінтересована особа має заперечення стосовно можливості задоволення відповідної заяви ОСОБА_1 .

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні клопотання заінтересованих осіб про розгляд справи без участі їх представників.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги заяви з підстав викладених у ній та додатково зазначив, що місцем смерті слід вважати м. Бахмут Донецької області і датою смерті встановити дату набрання рішення суду законної сили, або ІНФОРМАЦІЯ_2, коли відбулись відповідні події з ОСОБА_2 . З приводу пояснень Міністерства оборони України представник зазначив, що Міністерство не враховує останню практику Верховного Суду і той факт, що м. Бахмут війська України дано покинули.

Заявниця в судовому засіданні підтримала вимоги заяви з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити і додатково пояснила суду, що востаннє її син ОСОБА_2 поїхав з м. Києва в зону ведення бойових дій 09.01.2023 року і після цього вийшов на зв`язок та сказав, що дістався на місце. 12.01.2023 року заявниця отримала від свого сина смс про те, що він пару днів не буде на зв`язку, оскільки йде на завдання. Через 5 днів, коли син не вийшов на зв`язок, заявниця стала нервувати. В цей час молодшому сину заявниці сповістили сумну звістку, яка прийшла від дівчини його друга, яка служила в штабі військові частини, де проходив службу син заявниці - ОСОБА_2 . Родині ОСОБА_2 одразу нічого не казали, оскільки намагались забрати тіло, один з побратимів ОСОБА_2 пішов за його тілом однак загинув. Як стало відомо заявниці, її син, разом з іншими військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 потрапив в засідку і загинув.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, повно, об`єктивно і всебічно встановивши обставини справи, приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заявниця є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с. 6).

За змістом копії Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 №15 від 13.01.2023: Вважати безвісті зниклим з ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого сержанта ОСОБА_2 , старшого бойового медика другої стрілецької роти. Виключити з продовольчого забезпечення частини та зупинити виплату грошового забезпечення. Підстава: повідомлення про подію №№3, 4, 5, 6, 7, 8 від ІНФОРМАЦІЯ_2 (вих. №№46, 47, 48, 49, 50, 51 від 13.01.2023) (а.с. 22).

Згідно змісту сповіщення сім`ї №57 від 23.01.2023 року на адресу заявниці: Сповіщаю вас зі скорботою про те, що Ваш син, старший бойовий медик 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_3 , молодший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 при виході на позицію в районі н.п. Бахмут Донецької області, потрапив у засідку та оточення, в ході бою зник безвісті (а.с. 17).

27.01.2023 року зареєстроване кримінальне провадження №0000371 за ч. 1 ст. 115 КК України з наступною фабулою: До Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (бойовий медик 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи в районі м. Бахмут Донецької області потрапив у оточення та в ході бою зник безвісті (а.с. 16).

За змістом Акту службового розслідування від 12.02.2023 року, м. Бахмут, затвердженого командиром в/ч НОМЕР_1 , було проведене службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли зникненню безвісті ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого бойового медика 2 роти в/ч НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 :

- 11.01.2023 року відповідно до бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_4 №273дск від 09.01.2023 року, витягу з наказу командира НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони (по стройовій частині) від 10.01.2023 №12 старший бойовий медик 2 стрілецької роти молодший сержант ОСОБА_2 з 11.01.2023 до окремого розпорядження вибув до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (м. Костянтинівка Донецької області) для відсічі збройної агресії з боку рф;

- відповідно до повідомлення про подію №4 від 13.01.2023 (вих. №47 від 13.01.2023) 13 січня 2023 року приблизно о 9.00, під час заходу на позиції потрапив в засідку і оточення ворога в районі міста Бахмут Донецької області та внаслідок ворожого стрілецького вогню отримав поранення несумісні з життям старший бойовий медик 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 ;

- у своїх письмових поясненнях старший стрілець 1 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 група військовослужбовців 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , до якої входили солдат ОСОБА_3 та молодший сержант ОСОБА_2 , виконувала бойові завдання в районі н.п. Бахмут Донецької області. Під час виконання бойового завдання група потрапила в засідку ворога та внаслідок ворожого стрілецького вогню отримав поранення несумісні з життям молодший сержант ОСОБА_2 . Через продовження вогневого впливу противника винести молодшого сержанта ОСОБА_2 було неможливо. Обставини подій підтверджуються письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- з наведеного вбачається, що молодший сержант ОСОБА_2 не є військовослужбовцем, який добровільно здався в полон, самовільно залишив в/ч НОМЕР_1 або місце несення служби у складі ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у східній частині Донецького оперативного району або дезертував зі ЗСУ;

- разом з цим, не дивлячись на наявність фактичних обставин, які вказують на перебування молодшого сержанта ОСОБА_2 без ознак життя, набуття останнім правового статусу померлого, з урахуванням ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» можливо виключно за умови підтвердження факту його смерті документом встановленої форми про смерть, виданим закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішенням суду про встановлення факту його смерті в певний час або рішенням суду про оголошення його померлим;

- приймаючи до уваги отримання молодшим сержантом ОСОБА_2 поранень в ході ведення бойових дій з противником, єдиним документом встановленої форми про смерть, який би мав підтверджувати факт його смерті є лікарське свідоцтво про смерть видане судово-медичною установою, за результатами проведення розтину його тіла;

- проте, приймаючи до уваги, що місце знаходження тіла молодшого сержанта ОСОБА_2 станом на дату складання акту відоме, проте не доступне для дій по евакуації тіла, то проведення його розтину та видача лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 були неможливим, а відтак факт смерті молодшого сержанта ОСОБА_2 міг бути підтверджений виключно рішенням суду про встановлення факту його смерті в певний час або рішенням суду про оголошення його померлим;

- станом на дату складання акту, рішення суду про встановлення факту смерті ОСОБА_2 в певний час або рішення суду про оголошення його померлим відсутні, відтак відсутні достатні правові підстави вважати, що молодший сержант ОСОБА_2 помер (загинув);

- з викладених вище фактичних обставин вбачається наявність безвісної відсутності з 13.01.2023 молодшого сержанта ОСОБА_2 , який зник в районі н.п. Бахмут Донецької області у ході ведення бойових дій, проте станом на дату складання акту не може вважатись особою, яка зникла безвісті за особливих обставин до подання заявником у встановленому порядку заяви про його розшук, як особи зниклої безвісті за особливих обставин; не може набути правового статусу вказаної особи до внесення відомостей про нього, як особи зниклої безвісті за особливих обставин до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин;

- таким чином, приймаючи до уваги, що безвісна відсутність молодшого сержанта ОСОБА_2 не пов`язана з його добровільною здачею в полон, самовільним залишенням в/ч НОМЕР_1 , місця несення служби у складі ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у східній частині Донецького оперативного району або дезертирством зі ЗСУ, наявні підстави стверджувати, що за ним продовжують зберігатись виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Його сім`я має право на щомісячну виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються КМУ;

- враховуючи, що безвісна відсутність (зникнення безвісті) молодшого сержанта ОСОБА_2 не пов`язана з його добровільною здачею в полон, самовільним залишенням в/ч НОМЕР_1 або місця несення служби у складі ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у східній частині Донецького оперативного району або дезертирством зі ЗСУ виконати вимоги п. 3 Розділу 5 Порядку проведення службового розслідування, в частині зазначення в цьому акті неправомірних дій молодшого сержанта ОСОБА_2 , причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначене службове розслідування, та виконанням ОСОБА_2 обов`язків військової служби; ступеня вини ОСОБА_2 ; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб, не представляється можливим;

- вважати, що старший бойовий медик 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 є таким, що з 11.01.2023 по 13.01.2023 приймав безпосередню участь в воєнних (бойових) діях (проведення заходів) та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у складі ОТУ «Соледар» у східній частині Донецького оперативного району та не є військовослужбовцем, який добровільно здався в полон, самовільно залишив в/ч НОМЕР_1 або місце несення служби у складі вказаного ОТУ або дезертував зі ЗСУ;

- не дивлячись на безвісну відсутність з 13.01.2023 старшого бойового медика 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 , який зник в районі н.п. Бахмут Донецької області у ході ведення бойових дій, станом на дату складання акту він не може вважатися особою, яка зникла безвісті за особливих обставин до подання заявником у встановленому порядку заяви про його розшук, як особи зниклої безвісті за особливих обставин; не може набути правового статусу вказаної особи до внесення відомостей про нього, як особи зниклої безвісті за особливих обставин до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин;

- подати від імені командира в/ч НОМЕР_1 до територіального органу Національної поліції України заяву про розшук старшого бойового медика 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 , як особи зниклої безвісті за особливих обставин;

- вважати, що за старшим бойовим медиком 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_2 , з 13.01.2023 продовжують зберігатися нарахування виплат в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, яким є в/ч НОМЕР_1 , окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення;

- вважати, що члени сім`ї старшого бойового медика 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мають право на щомісячне перерахування виплат - грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються КМУ, до визнання старшого бойового медика 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 у встановленому законом порядку безвісно відсутнім чи померлим. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу в/ч (а.с. 9-15).

Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 року в справі №755/11021/22 викладено наступні висновки:

2. Ключовим питанням, яке належало вирішити Великій Палаті Верховного Суду у цій справі, було визначення моменту, з якого потрібно починати відлік шестимісячного строку, передбаченого реченням другим частини другої статті 46 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), для оголошення фізичної особи померлою.

3. Велика Палата Верховного Суду за результатами вирішення окресленого правового питання дійшла переконання, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.

38. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

39. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

40. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

41. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

42. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

43. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

44. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

45. У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

46. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

47. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

48. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.

49. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

50. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

51. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

52. За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

53. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

54. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».

55. Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».

56. Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).

57. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

58. Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права.

59. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.

60. Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.

61. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

62. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

63. Важливим під час розгляду цієї справи є історичний контекст виникнення приписів частини другої статті 46 ЦК України. Його аналіз дозволяє зрозуміти, які суспільні та правові умови стали підґрунтям для її впровадження, а також як зміни у законодавстві відбивають потреби суспільства в різні часові періоди.

64. У Цивільному кодексі Української РСР 1963 року був подібний припис: відповідно до частини другої статті 21 цього Кодексу військовослужбовець або інший громадянин, який пропав без вісті в зв`язку з воєнними діями, може бути в судовому порядку оголошений померлим не раніше, ніж після закінчення двох років з дня закінчення воєнних дій.

65. Подібне регулювання у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року склалося після Другої світової війни. У чинному ЦК України видозмінену до реалій незалежної України статтю 21 законодавець виклав у статті 46 без істотних змін, доповнивши її у частині другій реченням другим з наведенням спеціального правила із вказівкою на право суду (з урахуванням конкретних обставин) оголосити фізичну особу померлою до спливу дворічного строку, але не раніше спливу шести місяців.

66. Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.

67. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.

68. За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року.

69. Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості.

70. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

71. Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

72. Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.

73. Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

74. Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф.

75. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

76. Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства.

77. Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку.

78. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

79. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).

80. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи.

81. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

82. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

83. У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

84. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

85. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності.

86. Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

87. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).

88. Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

89. У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 - 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48).

90. За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)).

91. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 - 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)).

92. Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.

93. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

94. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

95. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

96. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

97. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

98. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

99. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

100. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.

122. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України).

123. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.

У цій справі, з огляду на наявні та описані вище письмові докази, судом встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 зник безвісті ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі м. Бахмут Донецької обставин, за обставин, які з великою ймовірністю загрожували його життю та наявні підстави обґрунтовано припустити, що ОСОБА_2 загинув саме ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі м. Бахмут Донецької обставин, оскільки саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 разом з іншими військовослужбовцями потрапив у ворожу засідку і за свідченнями інших військових, він отримав поранення несумісні з життям.

За змістом п/п 2.2. «Донецька область», п. 2 «Території активних бойових дій» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року, м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади: дата початку бойових дій - 24.02.2022; дата завершення бойових дій - 12.12.2023.

Таким чином, станом на час вирішення цієї справи, із часу закінчення активних бойових дії на території м. Бахмут Донецької області минув 1 рік та 3 місяці, що в сукупності з вище наведеним дає підстави суду для оголошення ОСОБА_2 померлим.

Оскільки у даній справі встановлене місце ймовірної загибелі ОСОБА_2 (м. Бахмут Донецької області) та дата ймовірної фактичної загибелі ОСОБА_2 , останній має бути оголошений померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бахмут Донецької області, що є важливим як для відрахування строку для оголошення фізичної особи померлою, так і для здійснення державної реєстрації смерті особи органами державної реєстрації актів цивільного стану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 259, 293, 294, 305-308, 354, 355 ЦК України, ст. 46 ЦК України, Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, про оголошення фізичної особи померлою - задовольнити.

Оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 19.08.2011 Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві), солдата військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бахмут, Донецької області (Україна) під час виконання військового обов`язку по захисту держави Україна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 31.03.2025 року.

Учасники справи:

Заявник - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ) (м. Київ, бул. Верховної Ради, 8/20, );

Заінтересована особа - Міністерство оборони України (м. Київ, пр-т Повітряних Сил, 6, ).

Суддя -

Присяжні -