Номер провадження 2-др/754/14/25
27 лютого 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретар судового засідання - Кочерга І.Ю.,
представника відповідачів - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Микитишин Оксани Миколаївни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, внаслідок залиття житлового приміщення, -
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/12200/22 від 21.01.2025 позовні вимоги - задоволені частково.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Микитишин О.М звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зазначене питання не було вирішено судом при ухваленні рішення.

Подану заяву обґрунтовує тим, що 16.09.2024 та 21.01.2025 представником позивача у судових засіданнях було зроблено заяву та повідомлено суд, щодо розміру витрат на професійну правничу. З метою захисту порушених прав і інтересів, позивач звернувся за правничою допомогою до адвоката - Гаркуші А.О., що підтверджується укладеним між ними Договором №б/н про надання правової (правничої) допомоги від 17.09.2022. Позивачем при поданні позовної заяви до суду було повідомлено, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн., однак, оскільки, станом на дату подання позову не відомо позивачу остаточного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, то докази їх отримання разом з доказами їх сплати будуть надані після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, у зв`язку із закінченням терміну дії Договору №б/н про надання правової (правничої) допомоги від 17.09.2022, позивач був змушений звернутися знову за правничою допомогою до іншого адвоката. 27.02.2024 між позивачем та адвокатом Микитишин О.М. укладено Договір про надання правничої допомоги. Таким чином, на сьогоднішній день, остаточна загальна вартість понесених позивачем витрат на правничу допомогу з розгляду спірного питання по справі №754/12200/22 складає 53 850,00 грн. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

14.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідачів, надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Подана заява обгрунтована тим, що сторона відповідачів вважає, що майже всі вищезазначені послуги (витрати) не пов`язані з розглядом справи, розмір таких витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, і поданням стороною позивача явно необґрунтованих заяв, з урахуванням стадії розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Деякі надані послуги (витрати) були понесені позивачем у зв`язку зі зміною адвоката та відмовою укласти мирову угоду. Відповідачі заперечують проти задоволення судом заяви про ухвалення додаткового рішення про судові витрати, або зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, стягнувши солідарно з відповідачів 2 000 грн. на користь позивача, оскільки вони є людьми похилого віку, пенсіонерами, тому заявлений розмір судових витрат становить надмірний тягар для них.

18.02.2025 через систему «Електронний суд» до суду від представника позивача надійшли пояснення-заперечення на клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в яких зазначає, що позивачем та його представником своєчасно зроблено відповідну заяву про надання доказів, що підтверджують розмір витрат на правничу допомогу, яку позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи та мають місце правові підстави для ухвалення додаткового рішення. При цьому, позивачем подано до суду належні та достатні докази, що підтверджують понесені ним витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи №754/12200/22, з дотриманням всіх процесуальних строків та вимог, передбачених ЦПК України.

В судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви, а у разі задоволення заяви представника позивача, зменшити розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2000 грн., оскільки витрати у сумі 53850,00 грн. не відповідають критеріям розумної необхідності таких витрат. Справа не є складною в розумінні приділення багато часу та застосування юридичних знань.

Суд, вислухавши доводи представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 слідує, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В питанні критеріїв виснувала Велика палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15ц. Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також в питанні надання доказів правомірності надання правової допомоги, варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги ( договору, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтам тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Відповідно до письмових матеріалів справи №754/12200/22, 21.01.2025 Деснянський районний суд міста Києва позов задовольнив частково.

З матеріалів справи вбачається, що з метою захисту порушених прав і інтересів позивач звернувся за професійною правничою допомогою до адвоката - Гаркуші А.О., що підтверджується укладеним Договором №б/н про надання правової (правничої) допомоги від 17.09.2022.

Після чого, з метою вирішення спірного питання у судовому порядку адвокатом Гаркуша А.О. було надано позивачу правничу допомогу, а позивачем сплачено послуги з правничої допомоги на загальну суму 28 300,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 134 ЦПК України).

При цьому, позивачем при поданні позовної заяви до суду було повідомлено суд, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

Представник позивача - адвокат Микитишин О.М., на підтвердження заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Гаркуша А.О., надала:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АА №0023780 від 21.11.2022;

- договір № б/н про надання правової (правничої) допомоги від 17.09.2022;

- додаток №1 до Договору№ б/н про надання правової (правничої) допомоги від 17.09.2022;

- квитанції: №№163609700 від 17.09.2022, 171473845 від 01.11.2022, 193779150 від

03.03.2023, 195693293 від 13.03.2023, 195747037 від 13.03.2023, 199562991 від 04.04.2023;

- акт наданих послуг від 18.09.2023.

Згідно вищевказаного акту Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги: зустріч із клієнтом, надання правової консультації -2 години (1000,00 грн. 2 години) = 2000 грн.; встановлення правової позиції із клієнтом - 2 години ( 1000,00 грн. 2 години) = 2000 грн.; збір, підготовка доказів для написання позовної заяви - 2 години (1000,00 грн. 2 години) = 2000 грн.; написання позовної заяви - 6 години ( 1000,00 грн 6 годин) = 6000 грн; підготовка пакету документів (додатків) до позовної заяви для подання до суду - 2 година (1000,00 грн. 2 години) = 2000 грн. Відповідно сума трьох вказаних послуг, зазначена у позовній заяві, також ще зазначена і в акті, як загальна сума за підготовку та подання до суду 1-ї інстанції позовної заяви - 10 000,00 грн.

Також в акті від 18.09.2023 зазначено, про наступні послуги: представлення інтересів у суді першої інстанції, два судових засідання - 4 000 грн.; подача заяви про забезпечення позову - 5 000,00 грн.; відповідь на відзив до позовної заяви - 5 000,00 грн.

Отже, як вбачається із долучених до матеріалів справи документів, а саме - актів прийому-передачі виконаних робіт вбачається, що вартість 1 години витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги складає 2000,00 грн.

Однак, з матеріалів справи вбачається, представник позивача, адвокат - Гаркуша А.О., приймала участь в судовому засіданні 02.03.2023, яке тривало 10 хвилин та 20.04.2023, яке тривало 30 хвилин.

Крім того, заяву про забезпечення позову, яку було подано представником позивача двічі, судом розглянуто та відмовлено у її задоволенні.

Разом з тим, у зв`язку із закінченням терміну дії Договору №б/н про надання правової (правничої) допомоги від 17.09.2022, позивач звернувся знову за правничою допомогою до іншого адвоката.

27.02.2024 між позивачем та адвокатом в особі Микитишин О.М., було укладено Договір про надання правничої допомоги №13/2024 від 27.02.2024.

Крім того, до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі представником позивача було долучено також:

- квитанцію №000-01/24 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 07.03.2024 (600,00 грн);

- квитанцію №000-02/24 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 24.04.2024 (4800,00 грн);

- квитанцію №000-04/24 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 22.07.2024 (2800,00 грн);

- квитанцію №000-05/24 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 16.09.2024 (2800,00 грн);

- квитанцію №000-06/24 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 30.09.2024 (2800,00 грн);

- квитанцію №000-07/24 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 26.11.2024 (4650,00 грн);

- квитанцію №000-08/24 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 16.12.2024 (2800,00 грн);

- квитанцію №000- 09/25 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 21.01.2025 (2800,00 грн);

- квитанцію №000-10/25 на оплату послуг з надання правничої допомоги від 25.01.2025 (1500,00 грн);

- акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.01.2025, копії яких додаються.

При цьому, відповідно до приписів ч.8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

В той же час, суд зауважує, що складання заяви про ухвалення додаткового рішення оплатою додатково не підлягає. Так, заява про ухвалення додаткового рішення має на меті подання доказів на підтвердження витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи та вартість за її складання, яку просить стягнути представник позивача у розмірі 1500,00 грн. є необґрунтованою. Суд також звертає увагу і на те, що подання такої заяви та доказів витрат на правничу допомогу протягом 5 днів з дня ухвалення рішення суду є правом сторони. Сторона позивача на власний розсуд вирішила подати такі докази саме після ухвалення рішення суду, що викликало необхідність складання відповідної заяви (правова позиція викладена у додаткові постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.02. 2024 у справі № 910/9714/22).

В пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Суд зауважує, що інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи, що міститься в Актах наданих послуг професійної правничої допомоги, не в повній мірі відповідає критерію дійсності та необхідності адвокатських витрат, зокрема, фактичні витрати (папір А4, заправка картриджу, відправка кореспонденції); надання юридичних консультацій по справі; підготовка та подача заяв про видачу копії технічного запису судового засідання; підготовку та подачу заяв про виклик експерта та про зауваження до висновку експерта.

Суд звертає увагу, що зазначені послуги поглинаються наданими послугами з підготовки позовної заяви та відповіді на відзив, а тому не можуть бути враховані при розподілі судових витрат.

При цьому, положенням ч. 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідачів подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд погоджується із доводами представника відповідачів, щодо не співмірності та не пропорційності заявлених позивачем витрат на правову допомогу, виходячи із ціни позову та складності справи.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Таким чином, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, докази, долучені до неї, зміст відповіді на відзив, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на кількість та тривалість судових засідань, часткове задоволення позовних вимог, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, фінансовий стан обох сторін, враховуючи, що відповідачі по справі є особами похилого віку, пенсіонери, враховуючи що витрати на правову допомогу у розмірі 53850,00 грн., становить надмірний тягар для відповідачів, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково в розмірі 10000,00 грн., що буде відповідати вимогам розумності, справедливості та пропорційності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Микитишин Оксани Миколаївни про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 754/12200/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, внаслідок залиття житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу правову допомогу по 5000,00 грн. з кожного.

В іншій частині вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса - АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 28 березня 2025 року.

Суддя В.О.Сенюта