Справа № 462/4316/24 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3437/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 03 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що відповідно до укладеного договору № 9-1 від 04 травня 2023 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та ОСОБА_1 , друга отримала кредит у розмірі 5000 гривень, строком на 150 днів (до 01 жовтня 2023 року), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.

ОСОБА_1 не повернуто своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язання заборгованість за договором станом на 20 травня 2024 року складається з 5000 грн. - заборгованість за кредитом, та 36225 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 04 травня 2023 року по 01 жовтня 2023 року (включно).

Просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 31 250 грн., а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 9000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 03 жовтня 2024 року позов - задоволено частково.

Стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» /місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, / з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 / заборгованість в розмірі 5 000 /п`ять тисяч/ гривень.

Стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 293 /двісті дев`яносто три/ гривні 80 копійок.

Стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 500 /п`ятсот/ гривень.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто».

В апеляційній скарзі покликається на те, що правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.ua. Відповідачка мала змогу ознайомитися з ними.

При цьому відповідачка не була обмежена ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим договором.

При цьому, укладення відповідачкою з позивачем договору № 9-1 від 04 травня 2023р., це право, а не обов?язок відповідачки, яке було реалізовано на власний розсуд нею, також вона не обмежена у проведенні порівняльного аналізу кредитного договору, умов кредитування, які були у ТОВ «ФК «Ріальто» з іншими, які пропонуються різними небанківськими фінансовими установами або банками на ринку надання фінансових послуг, а саме кредитування.

Окрім цього, звертає увагу на те, що будь-які зміни умов Договору № 9-1 від 04 травня 2023року не вносилися, сторона відповідача не заперечує щодо укладення Договору № 9-1 від 04 травня 2023р. та отримання суми кредиту.

Наголошує на тому, що відповідно до укладеного договору № 9-1 від 04 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 150 днів (до 01 жовтня 2023 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.

Звертає увагу на те, що кредитний договір є первинним документом і на його підставі здійснюється нарахування процентів. В Додатку № 1 до Кредитного договору визначено суму платежів які боржник має сплатити.

Наголошує, що позивачем не здійснюється нарахування прихованих комісій та пені по кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості (додається).

Звертає увагу, що розмір нарахованих процентів за Кредитним договором можливо розрахувати за наступною математичною формулою: 5000 (сума кредиту в гривні) х 3,5%(денна процентна ставка) х 150 (днів користування кредитом) = 26 250,00 грн. (сума нарахованих процентів за 150 днів користування кредитом).

Зазначає, що по тексту позовної заяви та в прохальній частині була допущена описка щодо заборгованості за сумою нарахованих процентів за користування кредитом, та замість «26 250,00» було помилково зазначено «36 225,00», однак загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором вказано вірно.

У зв?язку з порушеннями зобов?язань заборгованість за Договором № 9-1 від 04 травня 2023року станом на 20 травня 2024 року становить 31250,00 гривень, яка складається з:

- 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 26250,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 04 травня 2023 року по 01 жовтня 2023 року (включно).

Зазначає, що відповідачем не спростовано наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування його правильності.

Також вважають, що суд неправомірно відмовив у стягненні суми понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача в суді першої інстанції з 9000,00 гри.

Просять рішення Залізничного районного суду міста Львова від 03 жовтня 2024 року скасувати в частині відмови в стягненні відсотків, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Окрім цього, просять стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3633,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення - 28 березня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору № 9-1 від 04 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та ОСОБА_1 , відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 гривень, строком на 150 днів (до 01 жовтня 2023 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача ОСОБА_1 , на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Так, сума кредиту по укладеному кредитному договору в розмірі 5 000 грн., перерахована на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті НОМЕР_1 відома тільки відповідачу, оскільки на номер телефону який він вказав, а саме НОМЕР_3 , направляється смс-повідомлення з сумою блокування, та розмір суму блокування відповідач має вказати у відповідному полі особистого кабінету. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтвердив верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону відповідача, в тому числі співпав з даними Українського бюро кредитних історій. Таким чином, виключно особа ОСОБА_1 , може отримати кредит після укладення кредитного договору.

Одноразовий ідентифікатор 556845 направлявся відповідачу 04 травня 2023 року о 10:42:41 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_3 , який вказувався при реєстрації.

Повідомлення на номер телефону НОМЕР_3 відповідача ОСОБА_1 , було надіслане та доставлене за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 04.05.2023 року о 10:42:41 год. Так, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором був надісланий та доставлений відповідачу в рамках договірної співпраці Позивача з ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ ІННОВЕЙШЕНС», яка є замовником послуг масової розсилки смс-повідомлень у ТОВ «Мобізон» (веб-сайт https://mobizon.ua).

Кредитний договір був підписаний 04 травня 2023 року о 10:43:04 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 556845 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені відповідачу ОСОБА_1 , 04 травня 2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується чеком В той же час, відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 150 днів.

Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за договором № 9-1 від 04 травня 2023 року станом на 20 травня 2024 року складається з: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 26250,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 04 травня 2023 року по 01 жовтня 2023 року (включно).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що нараховані відсотки за період з 04 травня 2023 року по 01 жовтня 2023 року (включно), підлягають списанню. Проте, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази отримання відповідачем кредиту в розмірі 5000 грн., такий підлягає стягнення на користь позивача в повному розмірі.

Апеляційна скарга не містить доводів, щодо неправильності висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, отже, рішення суду в частині задоволення вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по кредиту в сумі 5 000 грн. сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається, так як суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими процентами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1.1. договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. цього Договору. Кредит надається не на споживчі цілі.

У пункті 1.2. договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом 3,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього Договору (річна процентна ставка становить 1277,50 %).

Згідно пункту 1.3. договору строк надання кредиту становить 150 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених Правилами та договором.

Пунктом 1.4. договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ«Фінансова компанія «Ріальто», які розміщені на сайті monetka.ua, rialto.com.ua

У відповідності до пункту 1.5. договору сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом зазначена у додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору.

За пунктом 1.6. договору, товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_4 , що належить позичальнику.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд першої інстанції посилався на Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року та на Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідніположення» Цивільногокодексу України, який доповнено пунктом 18, та дійшов висновків, що нараховані відсотки за період з 04 травня 2023 року по 01 жовтня 2023 року (включно), підлягають списанню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01.05.2023 року і діє по цей час.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також Законом №2120-ІХвід 15.03.2022року внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню.

При цьому колегія суддів зазначає, що проценти, які сторони погодили при укладанні кредитного договору є процентами, які передбачені статтею 1054 ЦК України та не є процентами, передбаченими частиною другою статті 625 ЦПК України.

Також проценти за користування кредитом не є неустойкою (штрафами, пенею).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у даному випадку не можуть бути застосовані до спірних правовідносин вимоги, передбачені пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, п. 1.2 кредитного договору встановлена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 договору (тобто 150 днів). Тобто умовами кредитного договору сторони погодити розмір процентів за користування кредитом та строк їх нарахування.

За узгодженими сторонами умовами спірного договору, ТОВ «ФК «Ріальто» здійснено розрахунок заборгованості за відсотками, що становить 26 250,00 грн за період з 04 травня 2023 року по 01 жовтня 2023 року (тобто 150 днів) (а.с. - 28).

Колегія суддів погоджується із даним розрахунком, вважає його таким, що відповідає нормам чинного законодавства, волевиявленню сторін та обрахований за період, що відповідає строку дії договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в стягненні з відповідачки заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору у сумі 26 250,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є обґрунтованими.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 9-1 від 04 травня 2023 року у розмірі 31 250 грн. (з урахуванням процентів за користування кредитом в повному обсязі) є обґрунтованими.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення процентів за користування кредитом.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_1 в повному обсязі

Враховуючи, що апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 4542 грн., тому з відповідачки ОСОБА_1 , на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 500,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що вказані витрати на професійну правничу допомогу, на переконання суду, є надмірними, не узгоджуються зі складністю цивільної справи, оскільки така є малозначною, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, яким ТзОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» та ФОП ОСОБА_2 , з-поміж іншого, відповідно до предмету договору, домовились про надання ФОП ОСОБА_2 юридичних послуг ТзОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», долучено акт приймання-передачі наданих послуг № 207 до названого договору про надання юридичних послуг від 12 січня 2024 року, в якому вартість робіт за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 становить - 8 000 грн., та за складання адвокатського запиту про витребовування доказів - 1 000 грн., долучено платіжне доручення № 1104 від 12 січня 2024 року на підтвердження оплати наданих послуг, а також в матеріалах справи міститься копія свідоцтва Руденка К.В. про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/12876/19, зауважила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

При цьому, колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що чинне процесуальне законодавство визначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналізуючи подані представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» адвокатом Руденком Костянтином Васильовичем докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі, вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є дещо завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 31 250 грн., тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає стягненню в розмірі 4 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Ріальто» просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 12 000 грн.

При цьому з огляду на подані до суду апеляційної інстанції документи, врахувавши характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» витрат на надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 03 жовтня 2024 року змінити в частині стягнення процентів за користування кредитом та в частині судових витрат.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованість за кредитним договором № 9-1 від 04 травня 2023 року в розмірі 31 250 грн., , з яких:

-5 000 грн. заборгованість за кредитом;

-26 250 грн. заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судовий збір в суді першої інстанції у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судовий збір в суді апеляційної інстанції у розмірі 4542 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.