Єдиний унікальний номер судової справи:490/9744/24 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Провадження номер 22-ц/812/455/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

31 березня 2025 року м. Миколаїв справа № 490/9744/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду в м. Миколаєві, за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення,

встановив:

30 жовтня 2024 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» (далі МКП «Миколаївводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення.

Позивач вказував, що надає послуги з водопостачання та водовідведення відповідачам, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Укладення договору відбулося шляхом оформлення особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі розрахункової книжки.

Нарахування за надані послуги відбувалося відповідно до затверджених норм згідно благоустрою помешкання на підставі рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №385 від 26 червня 1998 року, №592 від 14 липня 2017 року, №661 від 28 липня 2021 року, за нормою 9,1/8,94 куб.м на одну людину на місяць, які діяли у вказаний у заборгованості період. Прилад обліку в квартирі було встановлено з 30 листопада 2011 року. За зазначеним особовим рахунком нараховується також абонентська плата у розмірі 38,08 грн на місяць.

За зазначеним особовим рахунком за період надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення станом на вересень 2024 року рахується заборгованість у розмірі 52 778,34 грн, яка складається з 52 587,12 грн заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та 191, 22 грн абонентської плати.

МКП «Миколаївводоканал» у повному обсязі та належним чином виконувало свої обов`язки щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Відповідачі зобов`язань щодо оплати наданих послуг не виконували, будь яких скарг від них щодо ненадання послуг чи надання їх неналежної якості не надходило. Ними не подавалося заяв та підтверджувальних документів з питань тимчасової відсутності або заяв на опломбування запірних вентилів у квартирі. Також від відповідачів не надходило заяв щодо припинення користування послугами.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 52 778,34 грн та судовий збір у сумі 3028 грн.

17 грудня 2024 року від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшла заява про застосування позовної давності за період з вересня 2015 року по 24 лютого 2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану.

Відповідачі зазначали, що за місцем їх проживання встановлено прилад обліку води, який 30 листопада 2021 року був прийнятий позивачем на абонентський облік, про що свідчить лист позивача від 03 грудня 2021 року. Даний факт означає, що з 01 грудня 2021 року і по сьогоднішній день відповідачі сплачували за отримані послуги на підставі даних обліку води. Вказували, що у вищезазначеному листі позивач зазначав, що станом на 01 грудня 2021 року сума заборгованості складає 52 827,69 грн.

Згідно розрахунку позовних вимог позивач зазначає, що заборгованість з серпня 2015 по серпень 2024 становить 52 778,34 грн, отже заборгованість за надані послуги фактично виникла за період з серпня 2015 року по листопад 2021 року. Проте, із зупиненням позовної давності 24 лютого 2022 року в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, вже сплинув строк позовної давності за період з серпня 2015 по лютий 2019 року, а тому заборгованість за цей період не можна нараховувати.

У відзиві на позов відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначали, що позивачем належним чином не доведено надання послуг на заявлену суму, а тому у позові слід відмовити. Також вказували про застосування позовної давності та не проживання відповідача ОСОБА_4 у зазначеній квартирі з 2006 року. Також позивачем надано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП «Миколаївводоканал» 37 865 грн, з яких: заборгованість за наданні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 37 673, 78 грн. та 191 грн 22 коп. абонентської плати, а також судовий збір у розмірі по 1 009,30 грн з кожного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції застосував наслідки спливу позовної давності, стягнувши заборгованість за період з березня 2019 року по вересень 2024 року та відмовив у стягненні заборгованості за період з серпня 2015 року по січень 2019 року на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просили змінити рішення суду, стягнувши з них в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 15 457 грн.

Вказували, що позивачем і судом не враховано та не прийнято до уваги, що згідно акту про не проживання від 25 лютого 2016 року, який є в наявності у позивача, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року. Даний факт не врахований судом при розрахунку заборгованості. Фактично за період з березня 2019 року по 30 листопада 2021 року строк, за який має бути сплачена заборгованість за надані послуги за вищезазначеною адресою, проживало 2 особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Виходячи з цього, за наданим відповідачами розрахунком розмір заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за їх підрахунком має складати 15 457 грн.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності, є суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення у житловий будинок у якому розташована квартира, у якій зареєстровані відповідачі.

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади станом на 13 грудня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Згідно даних МКП «Миколаївводоканал», відповідачі є споживачами названих послуг позивача. Наведені обставини відповідачами не заперечуються.

Судом встановлено, що за вказаною адресою було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Матеріалами справи підтверджується, що 30 листопада 2021 року за вказаною адресою МКП «Миколаївводоканал» був прийнятий на абонентський облік прилад обліку води. Станом на 01 грудня 2021 року сума заборгованості складає 52827,69 грн.

Згідно листа МКП «Миколаївводоканал» усі дані по особовому рахунку № НОМЕР_2 передані до юридичного відділу для стягнення заборгованості у судовому порядку.

06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звертався до директора МКП «Миколаївводаканал» з заявою про перерахунок заборгованості та застосування трирічного строку позовної давності. До заяви відповідачем додано копію акту про не проживання від 25 лютого 2016 року.

Відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 02 лютого 2024 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 .

В матеріалах справи відсутній письмовий договір відповідачів із позивачем про надання житлово-комунальних послуг, проте це не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг.

Відповідно до правової позиції, що неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16, від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі.

Відповідно до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання.

Частиною другою пункту 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, в редакції, що була чинною до 01 травня 2022 року, встановлено, що плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Пунктом 18 вказаних Правил передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно пунктів 32-35 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 85, вартість послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначається за обсягом спожитих послуг та встановленими відповідно до законодавства тарифами.

Плата за послуги розраховується виходячи з розмірів затверджених тарифів та обсягу спожитих послуг, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послуги, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідних послуг, яка визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послуги, абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньобудинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.

Як встановлено судом відповідачі є споживачами комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак вони не сплачували у повному обсязі вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк. За такого у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Належних доказів того, що у період, за який стягується заборгованість, відповідачі відмовлялися від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися, або надавалися не в повному обсязі або вони не були користувачами цих послуг суду надано не було.

У справі, що переглядається, матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем та отримання відповідачами послуг МКП «Миколаївводоканал», порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій у період, за який стягується заборгованість, щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі.

Встановивши викладені обставини, оцінивши належним чином надані сторонами докази відповідно до приписів статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо сплати поточних спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в останніх утворилася заборгованість.

Частково задовольняючи позов, суд відмовив у стягненні заборгованості за період з серпня 2015 року по січень 2019 року на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Рішення суду в частині відмови за спливом позовної давності у стягненні суми заборгованості, нарахованої за період з серпня 2015 року по січень 2019 року, в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України його законність і обґрунтованість в цій частині апеляційним судом не перевірялась.

Визначаючи розмір належної до сплати заборгованості з березня 2019 року по вересень 2024 року суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки наданий відповідачами акт про не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був складений 25 лютого 2016 року, тобто до березня 2019 року.

Більш того, в заяві відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності та у відзиві на позовну заяву вони не вказували, що відповідач ОСОБА_3 не проживала в квартирі у спірний період. При цьому належних та допустимих доказів інформування відповідачами позивача протягом місяця відповідно до пункту 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690 про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача за період з березня 2019 року по листопад 2021 року з метою подальшого внесення змін до договору матеріали справи не містять. Отже, доводи апеляційної скарги про те, що в спірній квартирі проживали лише скаржники, колегія суддів відхиляє, як такі, що не підтверджені належними доказами.

Надані апеляційному суду акт про не проживання від 05 лютого 2025 року, який є новим доказом, апеляційний суд не прийняв згідно частини третьої статті 367 ЦПК України, оскільки скаржники не надали докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За такого, висновок суду про стягнення на користь позивача в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за надані послуги, є правильним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 01 квітня 2025 року.