_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/173/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання земельної ділянки іпотечним майном, суд

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшн» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект», в якій позивач просить визнати земельні ділянки, площею земельній ділянці 0,0712 гектарів, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :23:025:0023 іпотечним майном; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 року зазначену справу розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.12.2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшн» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект» про визнання земельної ділянки іпотечним майном залишено без руху та надано строк для усунення недоліків поданої заяви.

11.12.2023 року на адресу Київського районного суду м.Одеси надійшла від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент-Корпорейшн» заява про усунення недоліків.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.12.2023 року прийнято дорозгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.02.2024 року.

11.03.2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Воронюк М.О. надійшов відзив на позов, яким просили відмовити у задоволенні позовних вимог та звернули увагу на застосування судом строку позовної давності до вказаних правовідносин.

14.03.2024 року представником позивача адвокатом Федяєвим С.В. до суду надійшла відповідь на відзив, якою просили задовольнити позов у повному обсязі.

31.01.2024 року представником відповідача адвокатом Воронюк О.С. до суду було надано письмові пояснення з приводу обставин справи.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» - Федяєв С.В. до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі, проте авторизувався в системі відеозв`язку на стадії проголошення вступної та резолютивної частини рішення. Неодноразово до суду було надано заяви про підтримку позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника позивача. Крім того, представника позивача було повідомлено через систему Електронний суд, про що свідчать довідки про отримання електронного документу, будь-яких заяв з процесуальних питань до суду не надходило.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання не з`явився представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Воронюк М.О., належним чином повідомлявся через систему «Електронний суд», причини неявки суду невідомі.

Представники третіх осіб: Акціонерне товариство «Укрсиббанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект» до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись через систему «Електронний суд», причини неявки суду невідомі.

Суд вважає, що неявка учасників процесу, належним чином повідомлених, не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 30 листопада 2006 року Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 уклали Договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 надавався кредит в іноземній валюті в сумі 35000 дол. США (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на день укладення договору дорівнювало 176750 грн). ОСОБА_1 зобов`язався повернути всю суму кредиту до 30 листопада 2013 року, сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 11,3% річних та комісію за обслуговування кредиту. Повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки і комісію за користування кредитом позичальник зобов`язався шляхом сплати ануїтетних платежів до 25 числа кожного місяця.

На забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 30 листопада 2006 року Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір іпотеки за умовами якого у заставу банку був переданий житловий будинок, який має житлову площу 30 кв.м., розташований на земельній ділянці 719 кв.м. який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2006 року.

12 грудня 2011 року ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" уклали Договір факторингу та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за якими право вимоги до відповідачів за кредитним та іпотечним договорами перейшло до ТОВ "Кей-Колект"./а.с.20,24/

В подальшому ТОВ "Кей-Колект" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» уклали Договір факторингу №30-05-Ф від 30.05.2019 року та Договір відступлення прав за іпотечним договором від 08.07.2019 року, за якими право вимоги до відповідачів за кредитним та іпотечним договорами перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен»./а.с.18/

Відповідно до договору відступлення (передачі) прав за іпотечним договором від 08 липня 2019 року ТОВ «Кей-Колект» (правонаступник АКІБ «Укрсиббанк» за цим кредитним договором) уклало з ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» договір, за умовами якого клієнт передає (відступає) право грошової вимоги, а покупець приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, стає кредитором за кредитними договорами.

Відповідно до п. 3.2.1 вказаного договору протягом 5 календарних днів з моменту відступлення прав за іпотечним договором відповідно до умов цього Договору новий іпотекодержатель зобов`язується повідомити іпотекодавця про укладення цього Договору та відступлення прав на користь Нового іпотекодавця.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180854012 від 12 вересня 2019 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , складається в цілому з літ.А житловий будинок, житловою площею 30,0 кв.м, літ. В - гараж має площу 30 кв.м./а.с.16/

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року у справі № 520/17658/14-ц, відмовлено у задоволенні позовної заяви ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення набрало чинності та не оскаржено./а.с.80/

У мотивувальній частині вказаного рішення судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України), тобто має ліцензію Національного Банку України на провадження даної діяльності.

Основними відмінностями договору факторингу від відступлення права вимоги є наступне: 1) клієнтом у договорі факторингу може бути тільки фізична особа-підприємець або юридична особа, а фактором тільки фінансова установа з ліцензією НБУ на факторингову діяльність; 2) договір факторингу дійсний навіть якщо між клієнтом та боржником в договорі стоїть заборона на відступлення права вимоги; 3) факторинг за своєю суттю може бути тільки на оплачуваній основі на відміну від відступлення права вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

В силу ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Відповідна ситуація повинна розглядатися як прострочення кредитора, яке тягне наслідки за ч.4 ст.613 ЦК України і боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує відсотки за час прострочення кредитора. Крім того, слід враховувати вимоги ч.4 ст.612 ЦК України, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до положень ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач «Кей-Колект» свої вимоги не довів належними і допустимими доказами, позивач не надав до суду (навіть на виконання ухвали суду про витребування доказів) належно оформлених документів, що свідчать про перехід права вимоги і її обсяг(надані ксерокопії неналежної якості і не читаємо це стосується додатку до договору), що ТОВ «Кей-коллект» є фінансовою установою, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції; відсутній розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви (з наданого на виконання ухвали суду розрахунку вбачається, що розрахунок проведено з 2009 року, хоча договір кредиту укладено у 2006 році, а договір факторингу у 2011 році), з урахуванням валюти кредитного зобовязання та курси цієї валюти до гривні, встановленого НБУ на відповідну дату; відсутні докази повідомлення відповідачів про заміну кредитора у кредитному зобов`язанні та докази переходу до позивача прав у кредитному зобов`язанні за кредитним договором (що позбавляє можливості визначитися чи не вважається кредитор таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання), відсутні належні докази відступлення прав за іпотечним договором.

Отже, судовим рішенням у справі № 520/17658/14-ц було встановлено той факт, що ТОВ «Кей-Колект» не довело своїх повноважень щодо вчинення будь-яких дій у відношенні боргу та майна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між АКІБ «Укрсиббанк» як кредитодавця та іпотекодержателя з одного боку, та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як позичальника та іпотекодателя з іншого боку.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно відповіді АТ «Укрсиббанк» від 10.04.2024 року вбачається, що на підставі Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за Кредитним договором № 0 від 04.02.2009 року, позичальником за яким є ОСОБА_3 , в тому числі і за всіма забезпечувальними договорами, на користь ТОВ «Кей-Колект». Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, повідомили, що після набуття права власності на право вимоги ТОВ «Кей-Колект», банк не здійснює облік відступленого кредиту. /а.с.122/.

Судом встановлено, що за час дії кредитного договору АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не звертався.

12 вересня 2019 року державним реєстратором Пінтійським Д.П., Комунальне підприємство Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро держаної реєстрації» Одеська обл. внесено запис номер 33203659 на підставі Договору відступлення (передачі) прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. 30.11.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 6538, серія та номер 2982, виданий 08.07.2019, видавник: ПН Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н.А.; іпотечний договір, серія та номер: 6538, виданий 30.11.2006, видавник: ПН Одеського міського нотаріального округу Ситнікова Ю.Д.; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48658749 від 12.09.2019 21:26:32; за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшн», , форма власності: приватна, щодо об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер 101, житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, опис: складається в цілому з літ.: А - житловий будинок житловою площею 30,0 кв.м, літ. В гараж, адреса: АДРЕСА_1 ./а.с.16/.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.02.2021 року у справі №947/26015/20, залишеним в силі постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2023 року, яка в касаційному порядку не оскаржувалась, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та скасовано рішення державного реєстратора № 48658749 від 12.09.2019 року, яким було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за ТОВ «Інвестмент Корпорейшен»./а.с.83/

Судом апеляційної інстанції було зазначено, що згідно з Кредитом про надання споживчого кредиту № 0 від 30 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було надано кредит на поточні потреби, тобто він є споживчим кредитом в іноземній валюті, а також те, що житловий будинок, яким забезпечено виконання вказаного кредитного договору шляхом укладення того ж дня іпотечного договору відповідачами як його власниками, житловою площею 30,0 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та використовується відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як місце реєстрації та постійного проживання, оскільки інше нерухоме житлове майно у них відсутнє, крім того дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на спірні правовідносини й не може бути примусово звернуто стягнення на вказаний житловий будинок як на предмет іпотеки, а відтак державний реєстратор мав відмовити у проведенні державної реєстрації права власності на такий житловий будинок за ТОВ «Інвестмент Корпорейшен»./а.с.86/

Також, у вищезазначеній постанові звернуто увагу сторін, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а вказала на те, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Крім того, у постанові зазначено, що обов`язковою умовою при вирішення питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Мораторій(заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Представник відповідача зазначає, що в межах судових справ № 520/17658/14-ц та 947/26015/20 було встановлено, що правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним та іпотечним договором від 30.11.2006 року відсутні.

Представник позивача у позові посилається на те, що у пункті 1.1 Договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки (будинок) знаходиться на земельній ділянці 719 кв.м. за фактичним використанням, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Також, в цьому пункті вказано, що сторони за договором домовилися у строк 6 місяців оформити іпотекодавцями своє право власності на земельну ділянку, та отримати Державний акт на право власності на землю.

Відповідно до пункту 1.5 договору іпотеки - іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід`ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладання цього договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені Іпотекодавцями в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом даного договору іпотеки - предметом іпотеки - і не потребують внесення змін до цього договору іпотеки.

В подальшому Іпотекодавці оформили право власності на земельну ділянку, але заперечують той факт, що іпотека розповсюджується не тільки на будинок, а й на земельну ділянку, на який він розташований.

Зазначена земельна ділянка в іпотеку банку відповідачами не передана, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац 3 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Також, представник позивача мотивує свою позицію частиною четвертою статті 6 Закону України «Про іпотеку» про те, що якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована, та частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» про те, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Заперечуючи проти вищевказаних доводів представника позивача, представник відповідача звертає увагу суду на той факт, що за умовами договору іпотеки між сторонами від 30.11.2006 року, в іпотеку банку було передано саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному. Даним договором не передбачено того факту, що в іпотеку передається житловий будинок разом з земельною ділянкою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року викладено правові висновки про тлумачення статей 5 та 6 Закону України «Про іпотеку» - іпотека як право на чужу річ поширюється на конкретну індивідуально-визначену річ, що визначена в договорі; учасники цивільних відносин за допомогою укладення договору, могли встановити в договорі іпотеки, що іпотека буде поширюватися в нашому випадку і на земельну ділянку, яка буде приватизована у майбутньому. У випадку відсутності такої вказівки в договорі іпотеки, підстави поширення іпотеки на інші об`єкти нерухомого майна відсутні.

Оскільки, Договір іпотеки, укладений між сторонами 30.11.2006 року таких застережень не містить, отже вимоги позивача про визнання земельної ділянки іпотечним майном, не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, відповідно до п.1.2 Договору іпотеки визначено, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту, що свідчить що саме вартість житлового будинку покриває суму наданого кредиту в розмірі 35 тис. дол. США. Включення додатково в іпотеку земельної ділянки, площею 719 кв.м., не відповідатиме принципу співрозмірності боргу та вартості предметів іпотеки, при цьому в матеріалах справи взагалі відсутня оцінка дійсної вартості земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Представник відповідача звертає увагу суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були письмово повідомлені ТОВ «Кей-Колект» або ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» про заміну кредитора у зобов`язанні, тобто неповідомлення належним чином боржника про заміну кредитора не може створювати для нього будь-яких наслідків цивільно-правового характеру.

Відповідно до ст.ст. 257, 261, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представник відповідача посилається на те, що п.1.2.2 Кредитного договору, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 строк виконання зобов`язання визначено у 84 місяці, а саме до 30.11.2013 року. Отже, будь-які вимоги, про стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки або визнання майна іпотечним, мали пред`являтись АКІБ «Укрсиббанк», або належним правонаступником боргу в межах строку позовної давності, тобто до 30.11.2016 року включно.

Однак, суд не погоджується з вищевказаними доводами, оскільки представником позивача у відповіді на відзив було зазначено про те, що строк позовної давності не сплив, оскільки між кредитором та боржниками було укладено додаткові договори до іпотечного та кредитного договорів, якими змінено строк виконання кредитного договору до 30.11.2021 року, тобто строк давності звернення до суду спливає 30.11.2024 року, тому позивач своєчасно звернувся з даним позовом до суду. До відповіді на відзив представником позивача було надано копію Додаткової угоди № 1 від 04.02.2019 року, у п.3.1 якої строк повернення кредиту змінено на термін до 30.11.2021 року./а.с.108/.

Також, суд звертає увагу на той факт, що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :23:025:0023 у Державному реєстрі речових прав, прав власності на нерухоме майно або іпотек станом на 05.02.2025 року - не зареєстрована./а.с.175/ Державний акт на право приватної власності на землю документ, виданий уповноваженим органом, що підтверджує право власності громадянина на земельну ділянку, містить інформацію про власника земельної ділянки та підстави набуття права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 133 Земельного кодексу України предметом іпотеки може бути земельна ділянка, що належить іпотекодавцеві на праві власності.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125,126 Земельного кодексу України) відповідно до вимог визначених ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, що нерухоме майно зареєстроване в установленому законом порядку як окремий об`єкт права власності.

Таким чином, для того, щоб земельна ділянка мала можливість виступати як предмет цивільно-правових правочинів (у тому числі і договору іпотеки або визнання земельної ділянки іпотечним майном), вона має бути зареєстрована в установленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного, проаналізувавши докази надані сторонами у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги представника ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволенні позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання земельних ділянок, площею 0,0712 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :23:025:0023 іпотечним майном відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.03.2025 року.

Суддя М. В. Гниличенко