Справа № 152/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 березня 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Роздорожної А.Г.

за участі секретаря судового засідання Сербіної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

вимоги позивача: про поділ майна в натурі та припинення права спільної часткової власності

учасники справи: в судове засідання не з`явилися;

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. Позивач звернувся до суду з цим позовом та вказав, що він та відповідачка є власниками житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. Житловий будинок складається з восьми житлових кімнат, двох коридорів, двох комор, веранди, кухні, двох прихожих та санвузла. До погосподарських будівель та споруд відносяться дві прибудови, прибудова з підвалом, ганок, літня кухня, гараж з підвалом, льох, сарай, хлів з підвалом, вхід в підвал, дві огорожі, дві хвіртки та троє воріт. Позивач зазначає, що його частка у вказаному спільному майні становить 71%, а відповідачки - 29%. Неодноразові пропозиції позивача щодо реального поділу означеного житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами в позасудовому порядку ОСОБА_2 залишились без належного реагування, на добровільний поділ будинку вона не погоджується, чим чинить позивачеві перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності частиною житлового будинку. Зазначений поділ житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами є доцільним до застосування, оскільки забезпечує баланс інтересів обох співвласників нерухомого майна. У зв`язку із вищевикладеним позивач просить виділити у приватну власність сторонам житловий будинок з погосподарськими спорудами по АДРЕСА_1 наступним чином: виділити у приватну власність ОСОБА_1 приміщення житлового будинку, які складаються із шести житлових кімнат площами 9 кв.м., 9,1 кв.м., 11,1 кв.м., 19,8 кв.м., 19,8 кв.м. та 10,4 кв.м.; двох коридорів площами 2,7 кв.м. та 2,8 кв.м.; двох комор площами 2,3 кв.м. та 3,3 кв.м.; веранди площею 7,3 кв.м. та прихожої площею 14,2 кв.м.; позначеними в технічному паспорті будинку як «А1», «а», «А», «А2», а також прибудову, позначену літерою «А2»; веранду, позначену літерою «а»; літню кухню та гараж з підвалом, позначені літерою «Б»; прибудову, позначену літерою «б»; сарай позначений літерою «Г»; хлів з підвалом, позначені літерою «Д»; вхід в підвал, позначений літерою «д»; огорожу, ворота та хвіртку, позначені №1, 3, 4 та 5; виділити у приватну власність ОСОБА_2 приміщення житлового будинку, які складаються з двох житлових кімнат площами 12,4 кв.м. та 14 кв.м.; кухні площею 11,2 кв.м.; прихожої площею 11,6 кв.м. та санвузла площею 4,8 кв.м.; позначеними в технічному паспорті будинку як «а», «а1», та «а2», а також прибудову з підвалом, позначених літерою «аі»; ганок, позначений літерою «а2»; льох, позначений літерою «В»; огорожу, ворота та хвіртку, позначені № 2, 6 та 7, а також припинити право спільної часткової власності сторін на вищезазначений будинок, окрім цього стягнути з відповідачки понесені судові витрати за розгляд даної справи (а.с.2-3).

2. На підтвердження позовних вимог позивач надав копію свого паспорта, копію свідоцтва про право власності на житловий будинок, копії технічних паспортів, копію паспорта відповідачки, копію свідоцтва про право на спадщину за законом, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

3. Відповідачка відзиву на позов не подала.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. 16 січня 2025 року від позивача до суду надійшла заява, у якій він просив долучити до матеріалів справи квитанцію про доплату судового збору (а.с.34).

5. 11 березня 2025 року від позивача надійшла заява, у якій він просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечує щодо закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.72).

6. 10 березня 2025 року від представника відповідачки адвоката Країла С.В. до суду надійшла заява, в якій він просив провести розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.73).

7. 27 березня 2025 року від представника відповідачки адвоката Країла С.В. до суду надійшла заява, в якій він просив провести розгляд справи без участі відповідачки та її представника, проти задоволення позову не заперечує (а.с.77).

8. 28 березня 2025 року від позивача до суду надійшла заява, у якій він просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.79).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

9. Ухвалою суду від 8 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк сім днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду оригіналу документу, який підтверджує сплату судового збору ще за одну вимогу немайнового характеру або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (а.с.31).

10. Ухвалою суду від 21 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Вказаною ухвалою суду відповідачці запропоновано надати в строк до 11 березня 2025 року відзив на позовну заяву (а.с.35).

11. Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачці за адресою, що вказана в позові. За інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру від 3 січня 2025 року, відповідачка значиться зареєстрованою за адресою, що вказана в позові (а.с.30). Поштова кореспонденція, що направлялась судом відповідачці повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.69).

12. Ухвалою суду від 11 березня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.75).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом.

13. Відповідно до копії паспорта позивача, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в п. Троіцк Пресновського району Северо-Казахстанської області (а.с.5-6).

14. Згідно із копією свідоцтва про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Шаргородської районної ради народних депутатів 22 жовтня 1987 року, ОСОБА_1 на праві приватної належить 71/100 частка житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.8).

15. Із копії технічного паспорта №7099 видно, що 16 грудня 2024 року було здійснено технічну інвентаризацію житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (а.с.9-18).

16. Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 165,8 кв.м. (105,6 кв.м. житлового приміщення та 62,2 кв.м. допоміжного приміщення), по АДРЕСА_1 , власниками вказані: ОСОБА_2 - частка 29/100 та ОСОБА_1 - частка 71/100 (а.с.19-24).

17. Із копії паспорта відповідачки видно, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області (а.с.25).

18. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26 серпня 2004 року, ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із 29/100 частин житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.26).

19. Згідно із копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4837110 від 23 вересня 2004 року, ОСОБА_2 зареєструвала на праві приватної спільної часткової власності 29/100 частин житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.27).

V. Оцінка Суду.

20. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

21. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються законом.

22. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

23. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року та у пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 8 квітня 2010 року наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

24. Частиною 3 статті 12, статтями 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

25. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

26. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

27. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23).

28. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

29. Згідно з положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

30. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

31. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

32. Відповідно до статті 318 ЦК України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

33. За приписами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

34. Відповідно до вимог статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

35. За приписами статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

36. Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

37. Відповідно до вимог частин 1 - 3 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

38. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Зазначене правило стосується також поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

39. Таким чином відповідно до статтей 183, 356, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності; якщо виділ (поділ) є технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

40. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності. Саме до цього зводяться правові позиції, висловлені Верховним Судом України у справах № 6-12цс13 від 3 квітня 2013 року та № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року.

41. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року(з наступними змінами та доповненнями) роз`яснено, що об`єкт нерухомого майна, який є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов.

42. Судом встановлено, що між сторонами по справі відсутній спір щодо порядку користування спірним житловим будинком та погосподарськими приміщеннями, крім того, кожен з них користується відокремленими частинами спірного будинковолодіння.

43. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, врахувавши повне визнання відповідачкою позову, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

VI. Розподіл судових витрат.

44. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

45. Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

46. Враховуючи визнання відповідачкою позову до розгляду справи по суті, суд вважає, що судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 грн слід повернути позивачеві з державного бюджету, а решту 1211,20 грн стягнути з відповідачки на користь позивача.

З цих підстав,

Керуючись статтями 5, 10, 12, 13, 76 - 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі статтей 41, 55 Конституції України, статтей 3, 15, 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 364, 365 ЦК України, Суд, -

у х в а л и в :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі та припинення права спільної часткової власності задовольнити повністю.

2. Виділити у приватну власність ОСОБА_1 приміщення житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що знаходяться в с. Джурин Жмеринського району Вінницької області, які складаються із шести житлових кімнат, площами 9 кв.м., 9,1 кв.м., 11,1 кв.м., 19,8 кв.м., 19,8 кв.м. та 10,4 кв.м.; двох коридорів, площами 2,7 кв.м. та 2,8 кв.м.; двох комор, площами 2,3 кв.м. та 3,3 кв.м.; веранди, площею 7,3 кв.м. та прихожої, площею 14,2 кв.м.; позначеними в технічному паспорті будинку як «А1», «а», «А», «А2», а також прибудову, позначену літерою «А2»; веранду, позначену літерою «а»; літню кухню та гараж з підвалом, позначені літерою «Б»; прибудову, позначену літерою «б»; сарай позначений літерою «Г»; хлів з підвалом, позначені літерою «Д»; вхід в підвал, позначений літерою «д»; огорожу, ворота та хвіртку, позначені №1, 3, 4 та 5.

3. Виділити у приватну власність ОСОБА_2 приміщення житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , які складаються з двох житлових кімнат, площами 12,4 кв.м. та 14 кв.м.; кухні, площею 11,2 кв.м.; прихожої, площею 11,6 кв.м. та санвузла, площею 4,8 кв.м., позначеними в технічному паспорті будинку як «а», «а1», та «а2», а також прибудову з підвалом, позначених літерою «а1»; ґанок, позначений літерою «а2»; льох, позначений літерою «В»; огорожу, ворота та хвіртку, позначені № 2, 6 та 7.

4. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що знаходяться в с. Джурин Жмеринського району Вінницької області.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. витрат на оплату судового збору.

6. Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним при подачі цього позову до суду судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2025 року.

Ім`я (найменування) сторін :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_2 , ід.№ НОМЕР_3 , зареєстрований мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, паспорт серії НОМЕР_4 , ід.№ НОМЕР_5 , зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Країло Степан Васильович, який знаходиться по вул. Героїв Майдану, 224, в м. Шаргород Вінницької області, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН №000479, видане на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області від 19 травня 2019 року №5/19, діє на підставі ордеру серії АВ №1187541 від 4 березня 2025 року.

Головуючий суддя Андрея РОЗДОРОЖНА