РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/1856/21

Провадження № 22-ц/4815/109/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Маринич В.В.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Савчук О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Павлюк Ірина Анатоліївна, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом Рівненської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Рівненська міська рада звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою.

Просять прийняти рішення про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 20,4 кв.м., житловою 11 кв. м„ власником якої є Рівненська територіальна громада в особі Рівненської міської ради, ідентифікаційний код 34847334, шляхом виселення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації таких осіб у зазначеній квартирі.

Свої позовні вимоги мотивують тим, що оскільки, згідно заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2020 року у справі 569/9312/19 визнано право власності Територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 20,4 кв.м., житловою 11 кв. м. і зазначене право власності зареєстроване у встановленому порядку, то проживання в ній без відповідних правових підстав ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) порушує право Рівненської територіальної громади в особі Рівненської міської ради, тому що створює перешкоди в користуванні та розпорядженні власником своїм майном.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2024 року позов задоволено.

Вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 20,4 кв.м., житловою 11 кв.м., власником якої є Рівненська територіальна громада в особі Рівненської міської ради, ідентифікаційний код 34847334, шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації їх у зазначеній квартирі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Рівненської міської ради (платник виконавчий комітет Рівненської міської ради) понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Павлюк І.А., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що станом на 14.09.2020 року (дата реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна був відсутній будь-який запис про заборону чи арешт.

Вселення відбувалось на законних підставах, так як її онук володів даною квартирою на підставі договору купівлі продажу квартири №287 від 30.08.2017 року. Навіть враховуючи той факт, що даний договір визнано недійсним, ОСОБА_1 на момент вселення (прописки) не було про це відомо.

Посилаючись на висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, вказує, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та право на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Звертає увагу на висновок ВС у справі №442/7587/21 про те, що факт переходу права власності на будинок до іншої особи як такий не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі й колишніх.

Вважає, що суд не врахував, що ОСОБА_1 член сім`ї колишнього власника квартири, є пенсіонеркою, іншого житла в якому може проживати не має та набула охоронюване законом право на мирне володіння майном у законний спосіб. Не є такою, що самоправно вселилася та фактично стає безхатьком.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_4 повернута йому з-за неусунення її недоліків.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.07.2017 р. у справі № 569/3273/17 позовні вимоги ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа ОСОБА_6 про встановлення факту постійного проживання, визнання безвісно відсутнім та визнання права власності за набувальною давністю задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 25 грудня 2004 року по даний час за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_2 безвісно відсутнім. Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

На підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11.07.2017 р. р. у справі № 569/3273/17, яке не набрало законної сили, державним реєстратором Управління забезпечення адміністративних послуг Рівненської міської ради Данилевич Іриною Євгеніївною 25.07.2017 року за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_4 , виданого 24.12.2004 року Рівненським МБ УМВС України в Рівненській області, зареєстровано право власності на квартиру з реєстраційним номером 101, загальною площею 20,4 кв.м., житловою 11 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири № 287 від 30.08.2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. за ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_5 , виданий 30.08.2017 року, видавник: 5610 зареєстровано право власності на квартиру з реєстраційним номером 101, загальною площею 20,4 кв.м., житловою 11 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 25 січня 2018 року у справі № 569/3273/17 апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2017 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - ОСОБА_6 про встановлення факту постійного проживання, визнання безвісно відсутнім та визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

Вказаною постановою Апеляційного суду Рівненської області встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності.

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала справа № 569/9312/19 за позовом Рівненської міської ради до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про витребування майна, визнання права власності.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2020 року у справі 569/9312/19, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 24 березня 2022 року та постановою Верховного Суду від 19.04.2023 р. - витребувано у ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_5 , виданий 30.08.2017 року, видавник: 5610 на користь Територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради, ідентифікаційний код 34847334, квартиру з реєстраційним номером 101, загальною площею 20,4 кв.м., житловою 11 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано право власності Територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради, ідентифікаційний код 34847334, на квартиру з реєстраційним номером 101, загальною площею 20,4 кв.м., житловою 11 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

У зазначеній справі, ухвалою Рівненського міського суду від 21 червня 2019 року були застосовані заходи забезпечення позову, а саме: заборонено суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна - квартири з реєстраційним номером 101 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 08.10.2020 р. у справі № 569/9312/19 р. за клопотанням Рівненської міської ради постановлено скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Рівненського міського суду від 21 червня 2019 року у справі № 569/9312/19, а саме: заборону суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна - квартири з реєстраційним номером 101 за адресою: АДРЕСА_2 .

09 листопада 2020 року Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради проведено державну реєстрацію права власності Територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради, ідентифікаційний код 34847334, на квартиру з реєстраційним номером 101, загальною площею 20,4 кв.м., житловою 11 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради від 30.11.2020 року № 5808/01/14 станом на 27.11.2020 року за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Як встановлено судом, ОСОБА_4 у спірній квартирі був зареєстрований 31.08.2017 року. ОСОБА_1 у спірній квартирі була зареєстрована 14.09.2020р. хоча у цей період ще не була скасована ухвала про забезпечення позову за якою заборонено суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У статті 18 ЖК України визначено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

У частині третій статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши, що ОСОБА_1 , не має правових підстав для зайняття спірної квартири, оскільки право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру припинилося внаслідок витребування первинним її власником в порядку статті 388 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач на підставі частини третьої статті 116 ЖК України підлягає виселенню з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Згідно частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 750/8048/18, «тлумачення цієї норми права приводить до висновку, що право члена сім`ї власника житла на користування ним є похідними від права власності на це житло його власника. Із припиненням права власності особи на житло (квартиру, житловий будинок) у будь-який спосіб (відчуження, витребування майна від добросовісного чи недобросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України тощо) члени сім`ї власника, в тому числі і малолітні та/або неповнолітні діти, втрачають право користування цим житлом.

Крім того, місцевим судом правильно оцінено інформацію з листа виконкому Рівненської міської ради від 01.11.2023 вих.№ Р-2169/23, щодо розгляду звернення ОСОБА_7 про прийняття її на квартирний облік. ОСОБА_8 було відмовлено у зарахуванні її на квартирний облік. Підставою відмови слугував той факт, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_8 належить на праві приватної власності житловий будинок в с.Іванківці, Кременецького району Тернопільської області, а також у 2020 році нею був здійснений продаж житлового будинку у АДРЕСА_4 , жилою площею 52,4 кв.м. Відповідно до п.17.2 особи, у яких в силу певних обставин погіршилися житлові умови, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Павлюк Ірина Анатоліївна, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.