Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/2944/25

Провадження № 2-о/185/187/25

28 березня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за заявою за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Заявниця просила видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: наближення на 50 м до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення на 50 м до місця роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування вимог заявниця зазначила, що ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком та батьком її дочки. За її твердженнями, після припинення спільного проживання, ОСОБА_2 систематично вчиняє психологічне насильство щодо неї, що проявляється у погрозах, залякуванні. Заявниця вказала, що 20.12.2024 ОСОБА_2 застосував до неї насильство фізичного характеру - наніс тілесні ушкодження ногою в область поперекової ділянки та лівої сідниці, що зафіксовано у довідці про зняття побоїв, скріншотах листування та талоні-повідомленні до поліції. ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем із доступом до зброї, становить реальну загрозу для її безпеки через його агресивну поведінку та нестабільний психологічний стан.

26.03.2025 р. до суду надійшли заперечення від представника ОСОБА_2 адвоката Малеги С.О., у якому вона заперечила проти задоволення заяви, стверджуючи, що факти насильства не мали місця. Інцидент 20.12.2024 був поодиноким конфліктом, викликаним емоційним станом після повернення із зони бойових дій, і не становив систематичної загрози. Зазначила, що скріншоти листування не містять дат і стосуються лише питань виховання дитини, а фізичного насильства не було. ОСОБА_2 також указав, що після 20.12.2024 контакти із заявницею та дочкою припинилися, а його перебування у зоні бойових дій унеможливлює подальші загрози.

ОСОБА_1 подала заперечення на відзив, наполягаючи на правдивості своїх доводів та необхідності її захисту від психологічного тиску з боку ОСОБА_2 .

У судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги, посилаючись на викладені у заяві обставини. Представник заінтересованої особи (за наявності) заперечив проти задоволення заяви, аргументуючи її необґрунтованість.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до положень ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, заявник зазначає власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Правові відносини щодо видачі обмежувального припису регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону, домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, незалежно від того, чи проживає особа, яка вчинила насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість або завдали шкоди психічному здоров`ю.

Пункт 7 ч. 1 ст. 1 Закону визначає обмежувальний припис як встановлений судом захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом можуть установлюватися заходи, зокрема заборона спілкування з постраждалою особою та наближення до місць її перебування.

Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову в його видачі ухвалюється на підставі оцінки ризиків, тобто оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків або смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність його видачі, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Згідно з ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, оцінивши надані докази та ризики.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що базується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 89 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 570/2528/20 зазначив, що оцінка ризиків має ґрунтуватися на конкретних доказах, які підтверджують систематичність протиправної поведінки та реальність загрози. У постанові від 09.06.2022 у справі № 216/4309/21 підкреслено, що звернення до поліції чи внесення відомостей до ЄРДР не є достатніми доказами вчинення домашнього насильства без підтвердження фактів у судовому порядку.

Розглядаючи докази, надані заявницею, суд установив таке. ОСОБА_1 посилалася на довідку від 20.12.2024 р. про зняття побоїв(а.с.11), скріншоти листування (а.с.16-26), талон-повідомлення до поліції(а.с.12) та листування із поліцією (а.с13-15).

Довідка про зняття побоїв дійсно стосується заявниці, проте, у будь-якому випадку, не містить відомостей про систематичність насильства. Скріншоти листування, як указав ОСОБА_2 , не мають дат, та за твердженням самої заявниці відповідне спілкування між нею та заінтересованою особою, яке вони відображають, відбувалося у 2023-2024 р.р, стосуються переважно виховних питань. Деякі формулювання претензій чи вимог заінтересованої особи до заявника носять образливий характер із використанням нецензурної лексики, проте у переважній більшості не можуть сприйматися саме як погрози чи залякуванням заявника. Переписка, зокрема відображена на а.с.24-25, вочевидь не повно відображає її зміст повний та контекст та є вибірковою (з огляду проміжки між часу між скрін-шотами повідомлень). Суд враховує, що ч.1, 3 ст.100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Таким чином, надані докази не є достатніми та належними для підтвердження систематичного психологічного насильства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 . Інцидент 20.12.2024, на який посилається заявниця, є поодиноким і з того часу не повторювався, що визнається і заявником. Як випливає із змісту пояснень учасників справи та листа військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) від 25 березня 2025 року № 1052 (а.с.47), заінтересована особа ОСОБА_2 є солдатом, який обіймає посаду номера обслуги 2 міномета 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , та на момент складання документа перебуває у складі підрозділу, залученого до виконання бойових завдань у зоні бойових дій на першій лінії оборони в Запорізькій області, у безпосередньому зіткненні з противником. За твердженням представника ОСОБА_4 , заявник заблокувала заінтересовану особу у електронних засобах комунікації, що заявник підтвердила у судовому засіданні. Остання комунікація із заінтересованою особою відбувалася за ініціативи заявника, з метою надання спілкування із дочкою ОСОБА_5 , 2018 р.н. Щодо оцінки ризиків, суд враховує твердження ОСОБА_2 про припинення контактів із заявницею після 20.12.2024 та його перебування у зоні бойових дій, що значно знижує вірогідність насильства найближчим часом. Заявницею не доведено, що доступ ОСОБА_2 до зброї становить реальну загрозу для ОСОБА_3 .

Суд також звертає увагу, що конфлікт між сторонами має ознаки приватних непорозумінь, пов`язаних із припиненням стосунків та вихованням дитини, а не систематичного домашнього насильства у розумінні Закону. Верховний Суд у постанові від 07.11.2023 у справі № 676/265/23 роз`яснив, що домашнє насильство відрізняється від звичайних конфліктів наявністю умисних дій, спрямованих на заподіяння шкоди, чого у цій справі не встановлено.

Отже, заявницею не надано належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_3 , а також не доведено ризиків його продовження у майбутньому. При цьому лексикон та характер спілкування заінтересованої особи із заявником, беззаперечно, є сумнівним із морально-етичного боку, проте не може впливати на юридичну оцінку обставин справи. За таких обставин підстави для видачі обмежувального припису відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати у справах про видачу обмежувального припису відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 350-1 350-8, 352-354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви відмовити повністю.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Бабій