04.03.2025 Справа № 756/9792/23
Справа № 756/9792/23
Провадження № 2/756/161/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Діденка Є.В.,

за участю секретаря - Павлишина О.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідачів - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання недійсним договору довічного утримання,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить: визнати недійним договір довічного утримання (догляду) від 19.10.2022 р., укладений між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з іншої сторони, застосувавши наслідки недійсності правочину.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка була двоюрідною тіткою позивачки, проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Єдина дочка ОСОБА_6 проживає у російській федерації. В силу похилого віку та ряду захворювань ОСОБА_6 не могла самостійно виходити з квартири, однак не перебувала у тяжкому матеріальному становищі, у неї були особисті заощадження та дві квартири у м. Києві. Позивачка через ракетні загрози і постійні обстріли Києва не мала можливості знаходитись поряд зі своєю тіткою, однак регулярно спілкувалась по телефону і знала, що до неї приходить соціальний працівник, постійного доглядальника ОСОБА_6 не потребувала. Дізнавшись, що ОСОБА_6 проживає одна і має у власності дві квартири, відповідача запропонували їй укласти договір довічного утримання, залякували та погрожували ОСОБА_6 , про що остання розповідала соціальному працівнику, дочці та родичам. В подальшому, відповідачі вдались до психологічних маніпуляцій, а саме повідомили ОСОБА_6 , що її дочка не зможу отримати спадщину, оскільки є громадянкою країни-агресора, та пообіцяли після смерті ОСОБА_6 передати квартири її дочці. Внаслідок психологічного тиску і залякування, 19.10.2022 р. ОСОБА_6 була змушена підписати договір довічного утримання (догляду) з відповідачами на їх умовах під впливом тяжкої обставини. Через три дні після підписання договору, ОСОБА_6 померла. В останні дні свого життя ОСОБА_6 телефонувала позивачці і дочці, була схвильована і залякана, повідомила, що відповідачі не пускають до неї соціального працівника, у неї немає продуктів, замикають у квартирі і не дають медикаментів. 22.12.2022 р. позивачка подала заяву в поліцію про вчинення злочину відповідачами за ч. 2 ст. 190 КК України. 23.06.2023 р. позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . До складу спадщини входять дві квартири за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які були відчужені відповідачам. Позивач стверджує, що оспорюваний договір довічного утримання укладений під впливом обману, насильства та тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, а тому має бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою суду від 02.08.2023 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартири.

Ухвалою суду від 29.08.2023 року відкрито загальне позовне провадження, витребувано у приватного нотаріуса Сташкової А.Г. копію договору довічного утримання (догляду) від 19.10.2022 р., призначено підготовче засідання на 03.10.2023 р.

03.10.2023 р. від позивача надійшло клопотання про допит свідків.

03.10.2023 року підготовче засідання відкладено на 09.11.2023 р. за клопотанням за клопотанням сторін для отримання витребуваних судом документів.

11.10.2023 року від приватного нотаріуса Сташкової А.Г. надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору довічного утримання від 19.10.2022 р.

20.10.2023 р. від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнала. Зазначила, що ОСОБА_6 дійсно мала дочку - ОСОБА_7 , але відносини між ними були неприязними, остання рідко приїздила до матері, забирала у неї без дозволу грошові кошти. В лютому 2022 р. ОСОБА_8 приїздила до матері, і та просила залишитись, оскільки в силу свого похилого віку і стану здоров`я потребувала догляду, але ОСОБА_7 відмовилась, після чого ОСОБА_6 повідомила, що відчужить квартири тому, хто буде її доглядати. Позивачка не надавала допомогу ОСОБА_6 і відмовилась її доглядати. Маючи реальний намір отримувати допомогу, ОСОБА_6 пропонувала укласти договір довічного утримання гр. ОСОБА_9 , яка проживає в тому ж будинку. Крім того, в 2020-2021 р.р. ОСОБА_6 складала заповіт , яким заповідала ОСОБА_9 своє майно. Також, ОСОБА_6 зробила пропозицію укласти договір довічного утримання і відповідача у цій справі, з якими перебувала у дружніх відносинах, та 19.10.2022 р. був укладений відповідний договір, і нотаріально посвідчений. Відповідачі здійснювали догляд за ОСОБА_6 ще до укладення договору, з 24.09.2022 р. проживали разом із нею, готували їй їжу, допомагали із лікуванням, возили і забирали з лікарні, допомагали в інших побутових потребах. Також, ОСОБА_6 роздала дублікати ключів від своєї квартири деким іншим мешканцям будинку, які могли до неї заходити. В ніч з 21.10.2022 на 22.10.2022 р. в ОСОБА_6 ночувала ОСОБА_3 , ОСОБА_6 довго не могла заснути, та заснула лише під ранок. О 06.15 год. ОСОБА_3 змінила дочка - ОСОБА_4 , та орієнтовно о 06.50 год. ОСОБА_4 виявила, що ОСОБА_6 не дихає, після чого зателефонувала у швидку і до поліції. Після приїзду швидкої, було констатовано смерть ОСОБА_6 . В подальшому відповідачі за власні кошти здійснили поховання ОСОБА_6 та оплатили поминальний обід. Оспорюваний позивачем договір не був укладений ОСОБА_6 під впливом тяжкої обставини, та відповідав її внутрішній волі.

06.11.2023 р. та 08.11.2023 р. від представника відповідача надійшло клопотання про допит свідків та витребування доказів.

Підготовче засідання 09.11.2023 року відкладено на 19.12.2023 р. за клопотанням представника позивача через зайнятість у іншому процесі.

19.12.2023 р. до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_3 , який є аналогічним відвизу ОСОБА_4 .

В підготовчому засіданні 19.12.2023 року задоволені клопотання сторін про допит свідків, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, закрите підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду на 20.02.2024 р.

Судове засідання 20.02.2024 р. відкладено за клопотанням представника позивача, на 04.04.2024 р.

26.02.2024, 27.02.2024, 28.02.2024 р. від представника позивача надійшли клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання та долучення до справи доказів, а також про витребування доказів.

08.03.2024 р. від представника позивача надійшло клопотання про допит свідка.

01.04.2024 р. надійшли письмові пояснення від представника відповідачів щодо судової практики касаційного суду.

02.04.2024 р. від представника відповідачів надійшло клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 04.04.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого засідання, задоволені клопотання сторін про долучення доказів і клопотання позивача про допит свідка, відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. За клопотанням представника позивача оголошено перерву до 30.05.2024 р.

08.04.2024 р. надійшло клопотання від представника позивача про долучення доказів.

28.05.2024 р. від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 30.05.2024 р. задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів, розпочато розгляд справи по суті, та оголошено перерву до 15.08.2024 р. для дослідження письмових доказів.

Судове засідання 15.08.2024 р. відкладено за клопотанням представника позивача, на 05.11.2024 р.

Судове засідання 05.11.2024 року відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача на 14.01.2025 року.

В судовому засіданні 14.01.2025 року досліджено письмові докази, оголошено перерву для забезпечення явки свідків сторін на 04.03.2025 року.

26.02.2025 р. надійшло клопотання від представника позивача про долучення доказів.

В судовому засіданні 04.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів, допитано свідків, які з`явились; стосовно свідків, які не прибули, клопотання не заявлялись; сторони висловились про можливість закінчення з`ясування обставин справи, ухвалено ступну і резолютивну частини рішення суду.

В судовому засіданні позивач підтримала позов з викладених у ньому підстав, зазначила, що після початку війни рідна донька ОСОБА_10 повідомила Позивача, що буде виїжджати з країни та хоче вивезти матір разом із собою, однак мати відмовилась. Позивач приїжджала до тітки ОСОБА_10 , навіщала її, у деякий період одну з кімнати ОСОБА_10 знімав хлопець. В кінці серпня-вересня 2022 року ОСОБА_10 впала та пошкодила ногу, однак повідомила Позивача, що з нею все гаразд, сусіди їй допомогли. Після даного випадку ОСОБА_10 покликала до себе подругу ОСОБА_11 , яка проживала та доглядала за нею у вересні 2022 року. 27 вересня Позивач приїхала до тітки ОСОБА_10 , щоб навідати її, і застала у квартирі ОСОБА_12 , яка їй сказала, що ОСОБА_11 вже немає вдома. Позивач запитувала особу ОСОБА_12 , на що її тітка ОСОБА_10 повідомила, що знає її та це її знайома. 02 жовтня була розмова між Позивачем і ОСОБА_12 , де Позивач зазначила, що якщо ОСОБА_12 згодна доглядати за її тіткою ОСОБА_10 , то донька ОСОБА_10 буде оплачувати ці послуги, однак та відмовилась. Тітка знаходилась у поганому стані, не ходила по квартирі, її мучили болі, людей впізнавала, розмовляла, на запитання відповідала. Позивач попередила тітку, щоб та нікому не довіряла та не підписувала документи. Одного дня тітка ОСОБА_10 подзвонила Позивачу та сказала, що сидить голодна одна в квартирі, її ніхто не нагодував, не вдягнув і просто залишили одну в квартирі, однак Позивач також перебувала за містом і сказала тітці покликати на допомогу сусідів. На наступний день Позивач приїхала до тітки з`ясувати ситуацію, на що ОСОБА_12 повідомила, що завчасно приготувала сніданок, перевдягнула її тітку та пішла на роботу. Причина догляду за тіткою ОСОБА_10 - підписання договору з ОСОБА_14 приводу доньки тітки - ОСОБА_15 , вона доглядала за матір`ю, однак змушена була виїхати за межі України у зв`язку із простроченням документів на початку війни, після чого донька виїхала до росії. У лютому 2022 донька ОСОБА_15 була разом із матір`ю, виїхала орієнтовно у квітні 2022. Після конфліктів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 тітка ОСОБА_10 попросила Позивача допомогти їй вигнати ОСОБА_12 , яка проживала з нею, на що Позивач пояснила, що спочатку має знайти іншу людину, яка зможе доглядати за тіткою ОСОБА_10 , оскільки сама Позивач не має змоги це зробити, бо вона здійснює догляд за своєю матір`ю. 17 жовтня тітка подзвонила Позивачу та попросила її, щоб вона знайшла для неї будинок для людей похилого віку, за якими доглядають і лікують. Позивач займалась цим проханням тітки, однак підставою для звернення мала бути заява від родичів, тому це питання залишилось невирішеним. Позивач вказує, що після того, як тітка ОСОБА_10 почала їй дуже багато жалітись, їй перестали поповнювати мобільний рахунок, на той час поповненням рахунку займались або сусіди, або ОСОБА_12 , після чого Позивач декілька разів сама поповнювала мобільний рахунок тітці ОСОБА_10 . У тітки ОСОБА_10 були свої заощадження, для похоронів, для пам`ятника. Про смерть тітки Позивач дізналась від доньки тітки, а пізніше їй зателефонувала

ОСОБА_16 судовому засіданні відповідачі позов не визнали, ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_17 знала з дитинства, все життя спілкувалися, контактували. Доньку ОСОБА_10 - ОСОБА_15 знає більш з дорослого віку. Про те, що ОСОБА_10 мала у власності 2 квартири, Відповідач знає давно. У 2002 році ОСОБА_10 зробили операцію на прямій кишці в онкології. На той момент Відповідач була незаміжня, на що ОСОБА_10 попросила матір Відповідача доглядати за нею взамін на однокімнатну квартиру. Матір Відповідача ОСОБА_18 відмовилась, однак запропонувала дочці ОСОБА_18 , на що остання погодилась і прожила разом із ОСОБА_6 2 місяці у 2002 році, після чого ОСОБА_10 стало краще після операції та Відповідач виїхала з квартири ОСОБА_10 . Спілкування продовжувалось, у 2010 році ОСОБА_10 познайомила Відповідача із її теперішнім чоловіком. Відповідач бачила як донька ОСОБА_19 іноді приїжджала до своєї матері, однак із Відповідачем вона не спілкувалась. Після початку війни ОСОБА_6 поставила питання про здійснення за нею догляду, на що її рідна донька сказала, що не зможе, бо в неї маленькі діти, працює і не встигатиме. Аналогічне питання ОСОБА_10 поставила чоловіку Відповідача. Відповідачу відомо про декілька заповітів, складених ОСОБА_20 стосовно однокімнатної квартири, спадкоємці яких змінювались кожного року. З приводу Позивача, ОСОБА_10 сказала Відповідачу, що не бачила її років 20 та не спілкувались. У квітні 2022 року перед від`їздом донька ОСОБА_10 - ОСОБА_15 попросила Відповідача, щоб та доглядала за її матір`ю, на що остання сказала, що допомагатиме у покупці продуктів, прибиранні, однак постійного догляду не зможе надати. У липні 2022 року Відповідач перебувала на дачі у відпустці, їй подзвонила сусідка та повідомила, що ОСОБА_6 впала у квартирі, після даного інциденту у ОСОБА_6 почались болі у спині та в ногах, на вулицю вже не могла виходити. Після того, як Відповідач повернулась із відпустки, на той момент разом із ОСОБА_10 проживала ОСОБА_11 . Через деякий час ОСОБА_6 почала жалітись Відповідачу на ОСОБА_11 , вказуючи, що та кричить на неї, змушує вживати невідомі їй таблетки. ОСОБА_21 пожила із ОСОБА_6 2 тижні, початок вересня, після чого сама виїхала з квартири, її ніхто не виганяв. 22 вересня відбувся випадок, коли був складений заповіт на ОСОБА_11, посвідчений державним нотаріусом, однак даний заповіт ОСОБА_6 не отримала. 01 жовтня ОСОБА_6 склала заповіт на обох Відповідачів на однокімнатну квартиру взамін на догляд за нею. Нотаріус приїжджала та заповіт складався у її присутності. 06 жовтня ОСОБА_10 поклали у лікарні за її проханням, де перебувала орієнтовно 1 тиждень, після чого її стан почав погіршуватись, і вона закликала Відповідачів оформити квартиру, враховуючи її вік. Нотаріус порекомендувала ОСОБА_6 оформити договір довічного утримання. Підставою для оформлення договору довічного утримання на Відповідачів, зі слів ОСОБА_10 , було те, що вона мала незадовільні стосунки із рідною донькою, постійно сварились, а Відповідачів вона знала дуже давно та мала з ними дружелюбні стосунки. Договір посвідчувався вдома нотаріусом. Договір полягав у здійсненні гігієнічних потреб, готуванні їжі, покупці продуктів і медикаментів, здійсненні належного поховання. ОСОБА_6 померла через серцеву недостатність.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що починаючи з 1968 року вони знайомі з ОСОБА_6. 19 жовтня 2022 після того, як Відповідач повернулась з роботи, ОСОБА_6 почала розмову за оформлення двокімнатної квартири, чому Відповідачі не займаються її оформленням. Оформлювати на рідну доньку ОСОБА_10 відмовилась, вказуючи, що та її залишила та постійно свариться з нею. Про смерть ОСОБА_10 дізналась від доньки ОСОБА_22 . Психічних розладів у ОСОБА_10 не було, мала дуже гарну пам`ять, з усіма адекватно спілкувалась і все розуміла.

Третя особа - приватний нотаріус Сташкова А.Г. в судове засідання не прибула, повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши доводи сторін, письмові докази і показання свідків, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 у віці 84 роки, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 30.05.2023 р.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 784 від 22.10.2022, причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз.

Позивач ОСОБА_1 є племінницею померлої, що підтверджено копією її свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 , та відповідачами не заперечувалось.

19.10.2022 року між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з іншої сторони, укладено Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., реєстровий номер 1704.

У договорі вказано, що він укладений добровільно, без будь-якого примушення, як фізичного, так і морального, перебуваючи при здоровому розумі і ясній пам`яті, розуміючи значення і мови цього договору, його правові наслідки, підтверджуючи дійсність намірів про його укладення.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 , та у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язались надавати довічно матеріальне забезпечення ОСОБА_6 .

Згідно з пунктом 8 Договору, відповідачі зобов`язались повністю утримувати ОСОБА_6 , забезпечувати її харчуванням, доглядом і медикаментами, необхідною допомогою, поховати та зберігати в її безоплатному користуванні вказане нерухоме майно довічно.

Пунктом 16 Договору встановлена заборона відчуження квартир до смерті ОСОБА_6 .

Згідно з договором-замовлення від 22.10.2022 р., актом приймання-передачі послуг ті ритуальної атрибутики від 04.10.2023 р., рахунком-фактурою і квитанцією від 24.10.2022 р., і чеками на придбання продуктів, відповідачі здійснили поховання ОСОБА_6 та влаштували поминальний обід.

22.12.2022 року ОСОБА_1 подала заяву в поліцію про вчинення кримінального правопорушення стосовно незаконного заволодіння квартирами з боку відповідачів, та на підставі ухвали слідчого судді від 23.01.2023 року внесені відомості до ЄРДР за вказаним фактом.

23.06.2023 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу заву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , та було заведено спадкову справу № 87/2023.

ОСОБА_6 мала дочку ОСОБА_7 , яка є громадянкою російської федерації, та проживає за межами України.

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Оболонської РДА від 23.02.2024 року, ОСОБА_6 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала на обліку в територіальному центра соціального обслуговування з 12.07.2021 по 22.10.2022 та отримувала соціальну послугу догляду вдома.

У вітальній листівці «З Днем народження» написано про привітання « ОСОБА_23 » з Днем народження та побажання, з підписом «тьотя ОСОБА_24 , 2022 р.»

У наданому листі в клітинку містить текст без підпису автора.

Відповідно до листа Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 19.04.2024 р., 26.02.2020 громадянка рф ОСОБА_7 зверталась з питання продовження строку перебування в Україні у зв`язку із доглядом за хворим членом родини, та строк перебування було продовжено до 04.06.2020. 03.06.2020 ОСОБА_7 подавала заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну та продовження строку перебування, в результаті чого строк перебування було продовжено до 03.12.2020. 02.06.2021 р. надано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці рф ОСОБА_7 терміном до 02.06.2022, однак за оформленням посвідки на постійне проживання ОСОБА_7 не зверталась.

Згідно з довідкою Одиннадцятої державної нотаріальної контори від 19.04.2024 р., та копією заповіту, 22.09.2022 р. був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_25 .

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» від 01.05.2024 № 1625, ОСОБА_6 знаходилась під диспансерним наглядом у лікаря терапевта. 05.10.2022 р. видане електронне направлення на госпіталізацію в терапевтичне відділення з діагнозом: анемія важкого ступеня, також зафіксовані звернення до лікарів: 11.08.2020, 09.09.2020, 04.04.2022, 08.09.2022, 05.10.2022 - діагноз: анемія важкого ступеня, 21.10.2022 - діагноз: злоякісне новоутворення товстого кішківника.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що була сусідкою ОСОБА_20 з 1977 року, проживали на одній площадці. У 2002 році ОСОБА_10 зробили операцію, після чого вона звернулась до неї (свідка) із проханням доглядати за нею ( ОСОБА_10 ) взамін на що, вони домовились оформити заповіт на свідка ОСОБА_26 . Свідок доглядала за ОСОБА_10 приблизно 5 років, готувала їжу, купувала продукти, речі, їздила по її справах, приносила все, що просила ОСОБА_10 . Заповіт не пам`ятає в якому році був зроблений. Зазначає, що Відповідач ОСОБА_3 також приїжджала до ОСОБА_6. ОСОБА_6 була у нормальному психічному стані, людей впізнавала, все розуміла. Постало питання на кого оформлювати заповіт, оскільки та допомагала в молодості ОСОБА_6, організувала їй житло, після чого ОСОБА_10 зателефонувала ОСОБА_3 . ОСОБА_6 вирішила заповісти квартири ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , оскільки вони доглядали за нею. На момент підписання договорів свідок присутня не була. Стосунки між ОСОБА_10 та її рідною донькою були погані, наскільки їй відомо донька поїхала до рф. До того, як оформити заповіт, Відповідачі вже доглядали за ОСОБА_10 , купували продукти харчування, прибирали у квартирі, доглядали за особистою гігієною ОСОБА_10 . За заповіт, складений ОСОБА_10 на свідка, свідок не знає чи даний заповіт скасований чи ні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснила, що надавала медичну допомогу ОСОБА_6 орієнтовно липень-вересень 2022 року, робила їй уколи. Для цього до неї звернулась ОСОБА_22 . Допомогла їй з отриманням засобів особистої гігієни, оскільки ОСОБА_10 була сидячою. ОСОБА_6 була у задовільному психічному стані, зустрічала сидячи, була чистою, на запитання давала відповіді, впізнавала всіх, не скаржилась, розмовляла адекватно. З приводу укладення договорів особисто з ОСОБА_10 на дану тему не спілкувалися. ОСОБА_18 звернулась до свідка із проханням зробити уколи ОСОБА_6 без надання пояснень, ким є ОСОБА_10 для неї. Медикаменти всі закуповувала ОСОБА_22 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснив, що є цивільним чоловіком ОСОБА_4 . Знайомий із ОСОБА_10 та її сином давно із дитинства. ОСОБА_18 не знав, познайомила їх ОСОБА_10 . Після початку війни донька ОСОБА_10 виїхала, а сама ОСОБА_10 попросила, щоб їй допомагали з покупкою продуктів, боялась самотності, після погіршення стану попросила ОСОБА_18 доглядати за нею. Свідок разом із ОСОБА_18 допомагали ОСОБА_10 , забезпечували всім необхідним, їздили за продуктами, купували все, що остання просила. ОСОБА_6 взамін за допомогу запропонувала укласти договір на квартиру. На час здійснення даної пропозиції ОСОБА_10 свідок був присутній особисто. На підписанні договору не був присутній. ОСОБА_6 перебувала в адекватному стані, все розуміла, всіх впізнавала. Фізичний стан ОСОБА_10 погіршився орієнтовно за місяці три до її смерті. Перед смертю ОСОБА_10 та до підписання договору ОСОБА_12 переїхала до ОСОБА_10 та жила разом із нею. Стосунки ОСОБА_10 і її рідної доньки були напружені, зі слів ОСОБА_10 . У цивільному шлюбі з ОСОБА_18 перебувають орієнтовно 15 років. У коштах ОСОБА_10 не мала потреби.

Протоколи письмового опитуванні свідків адвокатом, а також заява ОСОБА_7 та протокол допиту свідка ОСОБА_29 під час досудового розслідування, суд не приймає до уваги, оскільки в силу ст. 213 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Вказаний принцип полягає у тому, що свідки надають свої показання в суді безпосередньо, перед цим їм роз`яснюються їх права і обов`язки, суд приводить їх до присяги і попереджає про кримінальну відповідальність. Також, учасники справи мають право поставити свідку свої запитання.

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно зі ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У пункті 20 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

У пункті 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., зазначено, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 у справі № 947/32485/20 (провадження № 61-7209св22) зазначено, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі ст. 229 ЦК повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

У постанові Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі № 755/20883/15-ц, відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину і статтею 233 ЦК не передбачено обмежень чи заборон її застосування до договору дарування. Для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК має бути доведено, що: (1) особа вчиняє цей правочин під впливом тяжкої для неї обставини та (2) умови правочину вкрай невигідні для цієї особи. До тяжких обставин відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК може бути віднесено тяжку хворобу особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загрозу втратити житло чи загрозу банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому слід мати на увазі, що тяжка обставина має бути саме для тієї особи, яка вчинила правочин.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що позивачем не було надано доказів того, що оспорюваний договір довічного утримання був вчинений померлою ОСОБА_6 під впливом обману або тяжкої обставини.

Так, досліджені судом докази свідчать, що відповідачі не були сторонніми особами для ОСОБА_6 , вони були давно знайомі та допомагали ОСОБА_6 з доглядом і вирішенням побутових питань.

Крім того, ОСОБА_6 раніше також шукала знайомих осіб, які би могли здійснювати за нею догляд в обмін на отримання нерухомого майна, та з цією метою оформляла заповіт.

Досліджені медичні документи та покази свідків підтверджують, що ОСОБА_6 була у нормальному психічному стані, однак хворіла фізично, не могла самостійно виходити із квартири, отримувала соціальну послугу із догляду, що у сукупності свідчить про наявність у ОСОБА_6 необхідності в отриманні постійного стороннього догляду.

Доказів того, що сама позивач мала намір здійснювати такий догляд, суду не надано.

В силу презумпції правомірності правочину, саме позивач мала довести наявність законних підстав для визнання оспорюваного договору недійним.

Позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі ввели ОСОБА_6 в оману при укладення оспорюваного договору довічного утримання, та стосовно яких саме умов договору, та в чому це могло полягати.

Так само, позивач не довела суду, що договір довічного утримання був укладений ОСОБА_6 під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, та якої саме і в чому саме це полягало. Суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 хворіла, однак вона не знаходилась у безпорадному стані, до неї постійно приходили сусіди, які мали доступ до її квартири, соціальний працівник, а тому, її хвороба не може розцінюватись як тяжка обставина, що могла би змусити її укласти з відповідачами оспорюваний договір.

Оскільки позивачем не доведено підстав для задоволення позову, у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати компенсації не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 77-81, 89, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення складене 28.04.2025 р.

Суддя Є.В. Діденко