Справа №489/8252/24
Провадження №2/489/535/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

позивачки карась М.Ф., представника позивачки Валешинського М.І., представниці відповідача Долини Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди

встановив.

Позивачка, через свого представника адвоката Валешинського М.І., звернулася до суду з позовом, яким просила: визнати протиправними та скасувати накази № 06-д від 19.08.2024, № 592-к від 20.08.2024 та № 595-к від 21.08.2024; поновити ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 40000 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 15.05.2024 начальником Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області винесено наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків та за формальне, безвідповідальне ставлення до виконання усного доручення начальника управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Жук Оксани від 14.05.2024 щодо обліковування матеріальних цінностей під звіт начальника Головного управління, а саме, оформлення накладних без здійснення належного огляду та обліку майна, що призвело до складання відповідних документів з інформацією, що не відповідає фактичним даним. 15.05.2024 під диктування начальника юридичного відділу позивачкою написано пояснення, в якій вона визнає вину, яка полягає у безвідповідальному ставленні до оформлення документів та виконання доручень. Пояснення надані під диктування начальника відділу правового забезпечення, яка запевнила позивачку у тому, що жодних юридичних наслідків не настане, а буде оголошено лише попередження про недопущення подібних порушень у майбутньому. На момент внесення відомостей до накладної про наявність певних речей, у тому числі сейф офісний та пуфик шкіряний, у кабінеті начальника фактично знаходилися. Проте, після сплину 6 днів, все майно було на масці, крім сейфу та пуфику, які кудись зникли. Наказом від 27.05.2024 № 43-АГ про організацію проведення позапланової інвентаризації у 2024 році, створено інвентаризаційну комісію, до членів якої входила ОСОБА_1 .. У вказаному наказі не вказано матеріально-відповідальну особу. Наказом від 20.06.2024 № 54-АГ створено інвентаризаційну комісію для проведення позапланової вибіркової інвентаризації по групі товарів (шини, картриджі, оливи мастильні). Факт виявлення нестачі зафіксовано 01.06.2024, про що зазначено в протоколі інвентаризаційної комісії. 16.07.2024 ОСОБА_2 начальнику головного управління надано лист про надання пропозиції щодо притягнення до відповідальності матеріально-відповідальних осіб та вжиття заходів до відшкодування матеріальної шкоди за результатами позапланових інвентаризацій матеріальних цінностей, проведених на підставі наказів від 27.05.2024 № 43-АГ та від 20.06.2024 № 54-АГ. На виконання своїх посадових обов`язків позивачка взяла участь, як член комісії при проведенні позапланової перевірки на підставі наказів Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області від 27.05.2024 № 43-АГ та від 20.06.2024 № 54-АГ. Згідно посадової інструкції, ОСОБА_1 не ввірено майно відповідача, за нестачу якого остання має відповідати. Тобто, зона відповідальності ОСОБА_1 полягає лише у ведені обліку активів підприємства, перевірянні достовірності та оформленні у відповідності з вимогами діючих нормативно-правових актів первинних бухгалтерських документів, складанні та оформленні актів списання товарно-матеріальних цінностей, основних засобів та інше. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність між позивачкою та відповідачем або будь-якою уповноваженою особою не укладався. Посадові особи Головного управління, усвідомлюючи, що позивачка не може бути законно притягнута до матеріальної відповідальності через відсутність реальних підстав та належних доказів, вирішив вдатися до звільнення позивачки з посади як альтернативи притягненню матеріальній відповідальності. 19.08.2024 винесено наказ № 06-д про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання осадових обов`язків, несвоєчасне оформлення документів при передачі товарно-матеріальних цінностей, що призвело до фактів нестач та надлишків товарно-матеріальних цінностей в складських приміщеннях Головного управління, встановлених в процесі позапланових інвентаризацій, проведених на підставі наказів Головного управління від 27.05.2024 № 43-АГ та від 20.06.2024 № 54-АГ. Відповідач двічі притягував позивачку до дисциплінарної відповідальності за начебто дисциплінарний проступок, чим порушив п. 1 ч. 1 ст. 147 КЗпП України. На момент винесення наказу про звільнення ОСОБА_1 від 20.08.2024 № 592-к, позивачка перебувала у стані тимчасової непрацездатності через хворобу, про що повідомила роботодавця листом, надісланим на електронну адресу відповідача 21.08.2024. Роботодавець не вжив заходів для ознайомлення працівника з наказом відповідно до чинного законодавства. 21.08.2024 винесено наказ № 595-к про внесення змін до наказу № 592-к про звільнення ОСОБА_1 . Відповідач у тексті вказаного наказу сам зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на лікарняному, чим підтверджує порушення ст.. 40 КЗпП України. Відповідач мав обов`язок та можливість ознайомити позивачку з вказаними наказами, але навмисно не вчинив цього. ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення за власним бажанням 19 серпня 2024. Начальник Головного управління розглянув заяву та наклав на неї резолюцію «заперечую», посилаючись на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. У заяві про звільнення позивачка просила звільнити її без відпрацювання двотижневого строку. Станом на сьогоднішній день рішення по її заяві не прийнято. 19.08.2024 складено Акт про відмову ознайомлення з наказом ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 відмовилася поставити підпис про ознайомлення з наказом від 19.08.2024 № 06-дс про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .. У вказаний день ОСОБА_1 не була присутня в кабінеті № 5 та не була ознайомлена з вказаним наказом. На думку позивачки, наказ про звільнення відповідачем було винесено 21.08.2024. дізнавшись про те, що позивачка перебувала на лікарняному, відповідач сфальсифікував наказ про звільнення та виправив дату на 20.08.2024. вказані дії відповідача спричинили їй душевні страждання, підірвали ділову репутацію, честь та гідність, а також призвело до завдання моральної шкоди.

Від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що Головним управлінням строки притягнення до дисциплінарної відповідальності порушені не були, оскільки підставою для притягнення позивача до відповідальності стала службова записка начальника відділу правового забезпечення Головного управління Мар`янко. Н.І. від 16.07.2024 та службова записка начальника управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера ОСОБА_3 від 18.07.2024. Наказ Головного управління «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » № 06-д виданий 19.08.2024. тобто, управлінням дотримані строки притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , як це передбачено ст.. 148 КЗпП України. Вказаний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не є предметом розгляду у суді, а також не оскаржувався позивачем та є чинним. 15.05.2024 Головним управлінням винесено наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 . Щодо наказу про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 від 15.05.2024 № 02-Д, слід зазначити наступне. Начальником управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності доручено провідним фахівцям відділу бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 провести облік матеріальних цінностей, що знаходяться у кабінеті начальника Головного управління, після призначення його на посаду. Переписавши до накладної матеріальні цінності в кабінеті начальника Головного управління, ОСОБА_1 дала йому на підпис накладні з переліком матеріальних цінностей, які знаходяться в кабінеті. Звіривши матеріальні цінності, зазначені у відомості, начальником було встановлено невідповідність, а саме до відомостей були внесені сейф офісний та пуфик шкіряний, яких в наявності, ані в кабінеті начальника, ані на складі не було виявлено. Після чого було видано наказ № 02-Д від 15.05.2024 про притягнення позивачку до дисциплінарної відповідальності, який не є предметом розгляду у суді та не оскаржувався позивачкою, а отже є чинним. Щодо наказу 06-д від 19.08.2024 та наказу № 595-к від 21.08.2024, зазначає, що під час проведення інвентаризації складу, головою комісії призначено ОСОБА_5 , члени комісії, зокрема, ОСОБА_1 .. Саме ОСОБА_1 була залучена до проведення цієї інвентаризації, як відповідальна особа за склад, з огляду на те, що серед членів комісії тільки у ОСОБА_1 були ключі та доступ до складу. Відповідно до посадової інструкції провідного фахівця, ким являлась ОСОБА_1 до її завдань та обов`язків входило: ведення меморіальних ордерів; перевірка достовірності та оформлення нормативно-правових актів первинних бухгалтерських документів; складає та оформлює акти списання товарно-матеріальних цінностей основних засобів; приймає участь у проведенні інвентаризації матеріальних цінностей, оформлення матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням витрат від нестач, крадіжки і псування активів підприємства, контролює наявність інвентарних номерів на основних засобах; бере участь в оформленні та передачі до архіву оброблених первинних документів та облікових регістрів, які є підставою для відображення у бухгалтерському обліку операції та складання звітності. Позивачка повинна була здійснювати в бухгалтерській програмі «Бриз Про» - «складський облік», тобто саме від позивачки залежало ведення програми, в якій фіксувалися всі матеріальні цінності в Головному управлінні, їх вибуття та переміщення. Тобто, до обов`язків позивачки входило не зберігання товарно-матеріальних цінностей, а ведення їх обліку, тому договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався, оскільки позивачка мала займатися обліком. Позивачка не належним чином виконувала свої посадові обов`язки та не вносила своєчасно, чи не вносила взагалі інформацію про товарно-матеріальні цінності. Позивачку два рази було притягнуто до відповідальності за різними фактами, а потім звільнено, оскільки до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного впливу. В наказі Головного управління «Про звільнення ОСОБА_1 » № 592-к від 20.08.2024, зазначалося про звільнення останньої 22.08.2024. Проте, відповідно до листа непрацездатності, позивачка 21.08.2024 йде на лікарняний. Головним управлінням 21.08.2024 видається новий наказ № 595-к «Про внесення змін до наказу від 20.08.2024 № 592-к від 20.08.2024 про звільнення ОСОБА_1 », в якому зазначалося, що ОСОБА_1 звільнено у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність. Позивачка мала 6 листків непрацездатності. Про це також зазначає представник позивачки у клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду. В останній робочий день ОСОБА_1 ознайомилася з наказом про звільнення та отримала копію наказу про своє звільнення про що поставила свій підпис. Про існування вказаного наказу про звільнення ОСОБА_1 , позивачці було відомо завчасно, оскільки при наданні Головним управлінням відповіді на адвокатський запит, наказ про звільнення ОСОБА_1 № 592 від 20.08.2024 також був наданий представнику позивача. Заява ОСОБА_1 від 19.08.2024 про звільнення за власним бажанням від 20.08.2024, після реєстрації була подана на резолюцію начальнику Головного управління. В той же день, заява була розглянута начальником та накладено резолюцію «Заперечую», керуючись ч.1 ст. 38 КЗпП України. 20.08.2024 у кабінеті начальника відділу роботи з персоналом, ОСОБА_1 була ознайомлена з резолюцією начальника Головного управління. Позивач не довів та жодними доказами не підтвердив ступінь своїх моральний чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних його особі незаконними діями або бездіяльністю Головного управління. До суду не надано доказів на підтвердження сплати суми позивачкою за отримання правничої допомоги у розмірі 40000 грн.

Від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що відповідач намагається ввести суд в оману та чомусь замість дати виявлення проступку (факт нестачі зафіксовано 01.06.2024) зазначає дати службових записок начальника відділу правового забезпечення від 16.07.2024 та начальника управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності від 18.07.1014 хоча і в такому випадку місячний строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності пропущено. Відповідач у відзиві стверджує, що ОСОБА_1 була залучена до проведення інвентаризації як відповідальна особа за склад, з огляду на те, що серед інших членів всієї комісії, тільки у неї були ключі та доступ до складу, проте, належних доказів на підтвердження зазначеного не надає. В посадовій інструкції ОСОБА_1 немає такого обов`язку. У ОСОБА_1 не було ключів від складу та вільного доступу на склад. Жодним документом на ОСОБА_1 не було покладено обов`язків виконання функцій відповідальної за склад, навіть, на короткий термін. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність між позивачкою та підприємством або будь-якою уповноваженою особою не укладався. Будь-який локальний або загальний нормативний акт також не встановлює таку відповідальність. ОСОБА_6 посилається на неіснуючі порушення, не надаючи чіткої ідентифікації та конкретизації дій, які б могли ставити склад порушення з боку позивачки, що свідчить про безпідставність її тверджень. У відзиві на позовну заяву відповідач так і не зазначив конкретні порушення допущені позивачем із зазначенням конкретного документа та майна, яке б начебто знаходилося у зоні відповідальності позивача, конкретні положення посадової інструкції, локальних (внутрішніх) нормативно-правових актів або будь-якого іншого загального нормативного акту не містяться, тому не є зрозумілим, що саме порушив позивач. З початку воєнного стану в країні ОСОБА_1 не виконувала свої посадові обов`язки, так як була на простої з 24.02.2022 по січень 2023. Щодо закупівель Головного управління наголошує, що ОСОБА_1 ніяким чином не проводила закупівлі ніяких матеріальних цінностей, ні канцтоварів, ні паперу, нічого іншого, в її посадовій інструкції немає такого обов`язку. Відповідач у відзиві на позовну заяву доводи позивача щодо подвійного притягнення до дисциплінарної відповідальності не спростував, переконливих пояснень з посиланням на норми діючого законодавства не надав. За даними позивача, наказ № 592-к від 20.08.2024 фактично було видано та зареєстровано 21.08.2024, а потім перероблено працівниками кадрової служби та зареєстровано 20.08.2024. Ще одним доказом того, що наказу № 592-к від 20.08.2024 не було видано саме 20.08.2024 є те, що відповідач не намагався навіть ознайомити працівника з наказом про звільнення з 22.08.2024, хоча ОСОБА_1 20.08.2024 перебувала на робочому місці повний день. Щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не звільненні позивача за власним бажанням та не розгляду по суті письмової заяви працівника відповідач у відзиві нічого конкретного не пояснив, окрім того, що начальник управління, ігноруючи трудове законодавство та законодавство про розгляд звернень громадян, діяв фактично не коректно. Позиція позивача щодо моральної шкоди залишається незмінною, доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є надумані та не переконливі.

Від представниці відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. зазначає, що Головним управлінням дотримані строки притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , як це передбачено ст.. 148 КЗпП України. Позивачка повинна була здійснювати в бухгалтерській програмі «Бриз Про» - «Складський облік» вимоги, які зазначені в посадовій інструкції. Тобто, саме від позивачки залежало ведення програми в якій фіксувалися всі матеріальні цінності в Головному управлінні, їх вибуття та переміщення. Оскільки позивачка не належним чином виконувала свої посадові обов`язки та не вносила своєчасно чи не вносила взагалі інформацію про товарно-матеріальні цінності, доля деяких з них взагалі невідома. Тож, до обов`язків позивача входило не зберігання товарно-матеріальних цінностей, а ведення їх обліку. Тому договір про повну матеріальну відповідальність не укладався і не міг укладатися, оскільки відповідно до посадових інструкцій позивача, вона мала б займатися обліком. Саме неналежне виконання посадових обов`язків позивача та інших державних службовців стало підставою завдання державній установі матеріальної шкоди. У відповіді на відзив зазначено, що ОСОБА_1 ніяким чином не проводила закупівлі матеріальних цінностей. Так, дійсно вона їх не закуповувала і в посадовій інструкції немає такого обов`язку, але в її посадовій інструкції, вона відповідала за складський облік. І товар закуплений у зятя та дочки ОСОБА_1 не обліковувався належним чином. Накладні на видачу канцелярських та господарських товарів виписувала ОСОБА_1 та в усній формі повідомляла ОСОБА_4 кому і скільки пачок паперу видавати, при цьому працівникам Головного управління надавалися на підпис накладні з зазначенням в них калькуляторів та канцелярського приладдя, які вони підписували. Оскільки на складі був папір, закуплений за договором з ФОП ОСОБА_7 , то встановити, чи фактично надходив папір на склад за відсутності ОСОБА_4 , а якщо надходив, то у якій кількості не представляється можливим, так як відсутні будь які підтверджуючі документи на надходження паперу на склад Головного управління. Позивачку було звільнено після виходу з лікарняного 23.09.2024, про що наявний запис у трудовій книжці позивача. 19.08.2024 позивачка написала заяву про звільнення за власним бажанням з 20.08.2024, що суперечать вимогам ст.. 38 КЗпП України, начальник Головного управління розглянув заяву та наклав резолюцію «заперечую», оскільки вказана заява не відповідала вимогам законодавства. 20.08.2024 у кабінеті № 5 начальника відділу роботи з персоналом, ОСОБА_1 була ознайомлена з резолюцією начальника Головного управління. Щодо реєстрації заяви ОСОБА_1 від 19.08.2024 про звільнення за власним бажанням, слід зазначити, що у відділі з роботи з персоналом, згідно з номенклатурою справ, заяви реєструються в журналі № 14.7-50 «Журнал реєстрації заяв працівників Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області». Реєстрації заяв в електронному вигляді не передбачено. Сам факт визнання протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. Враховуючи конкретні обставини справи, та те, що представником позивача не доведено належними доказами понесених витрат на правову допомогу, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Ухвалою суду від 23.10.2024, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 07.11.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалами суду від 15.11.2024 та від 09.12.2024, залишено без задоволення заяви про перехід розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.01.2025, витребувано докази та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області.

З посадової інструкції провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області, затвердженої в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області Калнаус О.Р. від 11.04.2018, вбачається, що провідний фахівець відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, ведення обліку основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, МШП; складати акти списання товарно-матеріальних цінностей, основних засобів; приймати участь в інвентаризації матеріальних цінностей, роздруковувати описи, контролювати наявність інвентарних номерів на основних засобах; проводити перевірку результатів інвентаризації Головного управління ДПСС в Миколаївській області; складати меморіальні ордери № 6, 9, 10, 13 в програмі «Афіна».

З посадової інструкції провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області, затвердженої в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області Бовнегра В. від 02.01.2023, вбачається, що провідний фахівець відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, складає та оформляє акти списання товарно-матеріальних цінностей, основних засобів; приймає участь у проведенні інвентаризації матеріальних цінностей, оформлені матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємств, контролює наявність інвентарних номерів на основних засобах.

Як вбачається з письмових пояснень головного бухгалтера ОСОБА_3 , 08.05.2024 остання надала усне розпорядження спеціалістом відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності провідним фахівцям Паршиній Н.В та Карась М.Ф. щодо належного оформлення матеріальних цінностей керівнику Головного управління ОСОБА_8 14.05.2024 від керівника їй стало відомо про відсутність деяких позицій, а саме: сейфу офісного та пуфику шкіряного. На її питання фахівці відповіли, що перевірка була проведена без належного огляду, виключно на підставі раніше документованих даних. Просила розглянути питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 08.05.2024 головним бухгалтером ОСОБА_3 , було доручено провести облік матеріальних цінностей, що знаходяться у кабінеті керівник головного управління з метою оформлення під матеріальну відповідальність керівнику Головного управління Рекуну С.В. При оформленні відповідної накладної матеріальних цінностей під звіт ОСОБА_8 , нею не здійснено належний огляд, облік майна, що знаходився у кабінеті керівника. Зазначене свідчить про формальний підхід з її боку до доручення безпосереднього керівника, невиконання посадової інструкції та халатне відношення до її посадових обов`язків, зокрема, майно, яке нею у відповідній накладній зазначено як наявне у кабінеті з метою передачі його під матеріальну відповідальність, а саме, сейф офісний та пуфик шкіряний, які в кабінеті начальника були відсутні.

Наказом № 02-Д від 15.05.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », оголошено догану провідному фахівцю відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ОСОБА_9 за неналежне виконання посадових обов`язків та за формальне, безвідповідальне ставлення до виконання усного доручення начальника управління економіки, бухгалтерського обліку і звітності головного бухгалтера управління Жук Оксани від 14.05.2024 щодо обліковування матеріальних цінностей під звіт начальника Головного управління, а саме: оформлення накладних без здійснення належного огляду та обліку майна, що призвело до складання відповідних документів з інформацією, що не відповідає фактичним даним.

Наказом № 43-АГ від 27.05.2024, створено інвентаризаційну комісію для проведення позапланової інвентаризації, до складу якої, зокрема, входить ОСОБА_1 провідний фахівець відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області. Надано інвентаризаційній комісії термін з 28.05.2024 по 01.06.2024, в присутності матеріально відповідальної особи, провести часткову позапланову інвентаризацію наявних товарно-матеріальних цінностей в складських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 28.05.2024 з обов`язковим складанням інвентаризаційних описів та звіряльних відомостей.

Наказом № 54-АГ від 20.06.2024, створено інвентаризаційну комісію для проведення позапланової інвентаризації, до складу якої, зокрема, входить ОСОБА_1 провідний фахівець відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області. Надано інвентаризаційній комісії термін з 24.06.2024 по 28.06.2024, в присутності матеріально відповідальної особи, провести вибіркову позапланову інвентаризацію по групі товарів (картриджі, шини, оливи мастильні) в складських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 24.06.2024 з обов`язковим складанням інвентаризаційних описів та звіряльних відомостей.

З листа начальника відділу правового забезпечення Н. Мар`янко від 16.07.2024 за вих. № СЗ-14.9/3335/24, вбачається, що: з протоколу інвентаризаційної комісії від 01.06.2024 за результатами часткової позапланової інвентаризації за наказом Головного управління від 27.05.2024 № 43-АГ в складських приміщеннях за адресою: м. Миколаїв, пр-т Центральний, 288 встановлено факт невідповідності фактичних залишків даним бухгалтерського обліку та виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 110008,82 грн.; з протоколу інвентаризаційної комісії за результатами вибіркової інвентаризації по групі товарів за наказом Головного управління від 20.06.2024 № 54-АГ в складському приміщенні за адресою: м. Миколаїв, пр-т Центральний, 288 встановлено факт невідповідності фактичних залишків картриджів, шин, оливи мастильної даним бухгалтерського обліку та виявлено нестачу ТМЦ на суму 151142,80 грн., а також виявлено лишки ТМЦ на суму 39063,86 грн. Загальна сума нестачі ТМЦ після відрахування дублюючих сум складає 159167,48 грн. Запропоновано, зокрема, притягнути до дисциплінарної відповідальності провідних фахівців ОСОБА_10 та ОСОБА_1 .

З службової записки начальника управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Жук О. від 18.07.2024 за вих. № СЗ-14.6/3383/24 вбачається що за результатами проведення вибіркової позапланової інвентаризації наявності ТМЦ вбачається неналежне виконання своїх посадових обов`язків провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області ОСОБА_11 щодо несвоєчасного оформлення документів при передачі ТМЦ. Запропоновано, з метою недопущення аналогічних порушень з боку фахівців управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності, розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності провідних фахівців ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

З пояснювальної записки ОСОБА_1 від 15.08.2024, вбачається, що на виконання своїх посадових обов`язків вона взяла участь як член комісії при проведенні позапланової інвентаризації та підставі наказів головного управління від 27.05.2024 № 43-АГ та від 20.06.2024 № 54-АГ. Вважає, що претензії, викладені у доповідній записці начальника відділу правового забезпечення, необґрунтованими, надуманими та такими, що порочать її честь та репутацію.

Наказом № 06-Д від 19.08.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », оголошено догану провідному фахівцю відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Карась Марії за неналежне виконання посадових обов`язків, несвоєчасне оформлення документів при передачі товарно-матеріальних цінностей, що призвело до фактів нестач та надлишків товарно-матеріальних цінностей в складських приміщеннях Головного управління, встановлених в процесі позапланових інвентаризацій, проведених на підставі наказів Головного управління від 27.05.2024 № 43-АГ та від 20.06.2024 № 54-АГ.

Відповідно до Акта про відмову ознайомлення з наказом від 19.08.2024, підписаного працівниками Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області, 19.08.2024 о 16:30 год. в кабінеті № 5 відділу роботи з персоналом Головного управління в присутності начальника відділу роботи з персоналом Головного управління Кузьменко Н.В., провідний фахівець відділу бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області ОСОБА_1 відмовилася поставити підпис про ознайомлення з наказом Головного управління від 19.08.2024 № 06-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », попередньо прочитавши вказаний наказ.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 19.08.2024 про звільнення останньої за власним бажанням. У зазначеній заяві міститься резолюція керівника «заперечую».

Наказом № 592-к від 20.08.2024, ОСОБА_1 , провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області звільнено 22.08.2024 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40, п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України, ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки», у зв`язку з систематичним невиконанням працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

З електронного листка непрацездатності № 25051143-1, вбачається, що ОСОБА_1 відкрито лікарняний 21.08.2024 та закритий 26.08.2024.

Наказом № 595-к від 21.08.2024, внесено зміни до п. 1 наказу від 20.08.2024 № 592-к «Про звільнення ОСОБА_1 » виклавши його в новій редакції: «звільнити ОСОБА_1 , провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області у зв`язку з систематичним невиконанням працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Норми права та мотиви їх застосування.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до статей 3, 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

Порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору.

Наказ роботодавця про застосування стягнення має містити мотивувальну частину з точним та обґрунтованим характером порушення трудової дисципліни.

Наказ про застосування до працівника стягнення не може містити стягнень, не передбачених ст.147 КЗпП.

Таким чином, законодавець визначив, що підстави притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності повинні бути відображені у відповідному наказі. Такі підстави повинні бути чіткими та обґрунтовані для того, щоб працівнику було зрозуміло за що його притягнуто до відповідальності.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №572/1644/17-ц, 24 січня 2019 року у справі №515/1087/17, від 06 жовтня 2020 року у справі № 331/3561/18.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

У правовому висновку, викладеному у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.10.2018 року у справі № 491/961/16-ц зазначено що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт перший статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

На виконання своїх посадових обов`язків позивачка ОСОБА_1 взяла участь як член комісії при проведенні позапланової інвентаризації на підставі наказів Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області від 27.05.2024 № 43-АГ та від 20.06.2024 № 54-АГ.

Згідно посадової інструкції, ОСОБА_1 не ввірене майно Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області, за нестачу якого остання має відповідати.

Аналізуючи розділ 5 Посадової інструкції, відповідальність за нестачу або псування матеріальних цінностей не передбачено. Крім того, на позивачку не покладено обов`язку охорони таких цінностей.

Тобто, зона відповідальності ОСОБА_1 полягає лише у веденні обліку активів підприємства, перевірянні достовірності та оформленні у відповідності з вимогами діючих нормативно-правових актів первинних бухгалтерських документів, складанні та оформленні актів списання товарно-матеріальних цінностей, основних засобів та інше.

Письмових договір про повну матеріальну відповідальність між позивачкою та відповідачем або будь-якою уповноваженою особою не укладався. Будь-який локальний або загальний нормативний акт також не встановлює таку відповідальність.

В наказах про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не міститься посилання на конкретні порушення, допущені позивачкою із зазначенням конкретного документа та майна, яке знаходилося у зоні відповідальності позивачки, конкретні положення посадової інструкції, локальних (внутрішніх) нормативно-правових актів або будь-якого іншого загального нормативного акту не містить, тому є незрозумілим, що саме позивачка порушила.

Долучені до матеріалів відзиву, судом не беруться до уваги:

-пояснювальна записка головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Миколаївського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області ОСОБА_14 щодо підробки підпису в накладній № 7159 від 17.01.2022, оскільки вказана пояснювальна записка не містить дати складання, та не підтверджує чи спростовує видачу спірних наказів, а тому не стосується дійсної справи;

-копія накладної (вимога) № 7159 від 17.01.2022, оскільки вона не стосується дійсної справи та не підтверджує чи спростовує факт неправомірної видачі спірних наказів відносно ОСОБА_1 ;

-заява начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області С. Рекун про вчинення кримінального злочину від 30.07.2024 за вих. № 14/з-4, пояснювальна записка провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_15 від 19.07.2024, лист Слідчого управління Національної поліції в Миколаївській області від 29.08.2024 за вих. № 5606/24/3-2024, витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки судом не досліджується розкрадання державного майна.

Щодо тверджень позивачки про те, що нею було надано письмові пояснення під диктування начальника відділу правового забезпечення щодо безвідповідального ставлення до оформлення документів та виконання доручень, щодо невнесення відомостей до накладної про відсутність у кабінеті керівника головного управління сейфу офісного та пуфику шкіряного, судом не береться до уваги, оскільки дані твердження не підтверджені будь-якими належними доказами.

Так само судом не береться до уваги твердження позивачки про упередження ставлення до всіх працівників, які працювали з попереднім керівництвом, зокрема, до неї.Твердження позивачки про те, що відповідач сфальсифікував наказ про звільнення та виправив дату що дозволило ведення журналу реєстрації наказів з кадрових питань у паперовому вигляді, судом не береться до уваги, оскільки дане твердження ніяким чином не змінює рішення та не підтверджено належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ № 06-д від 19.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимог про визнання протиправними та скасування наказів № 592-к від 20.08.2024 та № 595-к від 21.08.2028, слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Отже, для припинення трудових правовідносин з кожної конкретної підстави існує спеціальний порядок, якого роботодавець зобов`язаний дотримуватись для того, щоб звільнення було законним.

З вказаної підстави працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково.

У спірних правовідносинах підлягає з`ясуванню у чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність у сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків, і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів дисциплінарного стягнення відбулося без порушення законодавства про працю, зокрема довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19).

В свою чергу, у спірних наказах про звільнення ОСОБА_1 , як підставу такого помилково зазначено п. 3 ст. 40 КЗпП України, тоді як відповідні положення закону можуть бути підставою звільнення з роботи, яка об`єднує у собі відповідну суб`єктивну поведінку працівника.

Крім цього, у наказі обов`язково має бути посилання на відповідний документ, який порушив працівник і такими документами можуть бути: правила внутрішнього розпорядку підприємства, трудовий договір (контракт), колективний договір, посадова інструкція, інструкція з охорони праці тощо.

Більше того, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ст. 147 КЗпП України), однак в спірному наказі не розмежовано за яке з двох порушення трудової дисципліни, на думку роботодавця, (неналежне та безвідповідальне ставлення до своїх обов`язків шляхом оформлення накладних без здійснення належного огляду та обліку майна та несвоєчасне оформлення документів при передачі товарно-матеріальних цінностей в складських приміщеннях) позивачці було оголошено догану.

Суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправними та скасування оспорюваних наказів про оголошення догани та звільнення ОСОБА_1 , як наслідок поновлення останньої на посаді провідного фахівця бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області.

Доведеність вимог про незаконність оскаржуваного наказу про звільнення, свідчить про необхідність поновлення позивачки на відповідній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

Тобто у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Позивачка просить стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.08.2024 по день ухвалення рішення суду у даній справі про поновлення його на роботі.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 20.08.2024 по 24.03.2025.

Як зазначалося, у ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до довідки про доходи від 24.01.2025, ОСОБА_1 займала посаду провідного фахівця відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності, її заробітна плата в розрахунковому періоді становила: за липень 2024 2343,11 грн. (фактична кількість відпрацьованих робочих днів 5); за серпень 2024 1980,61 грн. (фактична кількість відпрацьованих робочих днів 4). Всього 4323,72 грн.

Середньоденна заробітна плата, яка обчислена з урахуванням повних робочих днів у місяці, складає 480,41 грн. Середньомісячна заробітна плата складає 10809,23 грн.

До матеріалів справи долучено довідку про доходи від 10.03.2025 за вих. № Вн-14.6.2/1218/25, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_1 в період часу травень-червень 2024 отримала заробітну плату у загальному розмірі 20619,35 грн. Середньоденна заробітна плата складає 502,91 грн. Середньомісячна заробітна плата складає 10812,57 грн.

Судом при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, береться довідка від 24.01.2025. оскільки, середньоденна заробітна плата, обчислювалася з урахуванням повних робочих днів у місяці.

З врахування кількості місяців прогулу (5) суд розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 73983,14 грн. (кількість робочих днів у серпні-8; вересні 21, жовтні 23; листопаді 21; грудні 22; січні 23; лютому 20; березень (до винесення рішення суду)-16, всього 154 днів*480,41=73983,14).

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого.

Як вбачається зі скриншоту повідомлень Е-health, 30 серпня 2024, 06 вересня 2024, 13 вересня 2024 створено медичний висновок про непрацездатність ОСОБА_1 .

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, такі від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2021 року у справі № 127/937/17 (провадження № 61-10602св21).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей16і23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачці моральної шкоди, задовольнивши відповідну вимогу частково, стягнувши на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Крім цього, суд виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, відтак суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч.ч. 2, 3ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги надані документи: Договір про надання правничої допомоги від 28.09.2024; детальний опис виконаних робіт до Договору від 04.12.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер.

Позивачкою чи її представником не надано належного платіжного документу (квитанція, платіжне доручення, відомості про переказ коштів, тощо), який би підтверджував сплату за надані юридичні послуги, тому у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Позивач при поданні позовної заяви була звільнена від сплати судового збору щодо вимог про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку та сплатила судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Частина 6 ст. 141 ЦПК України встановлює, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,18 гривен.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 242,24грн. (20% від фактично задоволеної позовної вимоги про стягнення моральної шкоди)

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 142, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати наказ № 06-д від 19.08.2024, наказ № 592-к від 20.08.2024 та наказ № 595-к від 21.08.2024.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 73983 грн. 14 коп.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242,24грн.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області на користь держави судовий збір у розмірі 1211,48 грн.

У стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області, юридична адреса: м. Миколаїв, пр-т Центральний, 288, .

Повний текст судового рішення складено «31» березня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева