"31" березня 2025 р. Справа № 363/6789/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

31 березня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючої судді Баличевої М.Б., за участю секретаря судового засідання Василенко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

30.12.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 35000 гривень та понесені судові витрати в розмірі 968,96 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що в грудні 2021 року ОСОБА_2 придбала на умовах відстрочки розрахунку у ОСОБА_1 коштовні вироби на загальну суму 55000 грн. Також між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було погоджено відтермінування розрахунку до кінця 2022 року. В січні та лютому 2022 року Відповідач частково здійснила розрахунок на суму по 2700 грн, загалом на 5400 грн. Залишок суми в розмірі 49600 грн залишився не виплаченим. У вказану дату, а саме кінець 2022 року розрахунок ОСОБА_2 так і не здійснила. Загальна сума до сплати ОСОБА_2 залишилась в сумі 35000 грн. ОСОБА_1 вела листування з ОСОБА_2 , в якому остання повідомляла, що сплатить кошти 8 грудня 2024 року. 09.12.2024 року ОСОБА_1 через свого адвоката скерувала засобами листування в мережі Viber претензію щодо невиконання взятих фінансових зобов`язань. Після отриманої претензії ОСОБА_2 повідомила, що їй треба час покласти гроші на карту і вислати ОСОБА_1 , живе в іншій країні та не відмовляється від того, що у неї є борг перед Позивачкою. 25.12.2024 року Відповідачу повторно скеровано претензію засобами поштового зв`язку, а саме: Укрпоштою та Новою поштою. Станом на день подання позовної заяви грошові кошти Відповідачкою не сплачено, на підстав викладеного представник позивача вимушена була звернутися до суду.

Ухвалою суду від 21.01.2025 року було відкрито провадження у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, 03.03.2025 року через систему «Електронний суд» подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, крім того повідомлялася через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомила. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що зі змісту претензій № б/н від 09.12.2024 року надісланій ОСОБА_2 , вбачається, що в грудні 2021 року ОСОБА_2 придбала на умовах відстрочки розрахунку у ОСОБА_1 коштовні вироби, а саме: ланцюжок та підвісок у вигляді хрестику, виготовлені із золота, загальною вагою 29,7 грамів, 585 проби на загальну суму 55000 грн. Також між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було погоджено відтермінування розрахунку до кінця 2022 року. В січні та лютому 2022 року Відповідач частково здійснила розрахунок на суму по 2700 грн, загалом на 5400 грн. Залишок суми в розмірі 49600 грн залишився не виплаченим. У вказану дату, а саме кінець 2022 року розрахунок ОСОБА_2 так і не здійснила. Наразі існує заборгованість зі сплати залишку коштів за придбані вироби. ОСОБА_1 пропонувала сплатити борг позасудовим шляхом. Ба більше, зробила знижку та повідомила номер свого рахунку для погашення боргу. Загальна сума до сплати ОСОБА_2 залишилась в сумі 35000 грн.

Матеріали справи містять переписку сторін.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, закріплено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У п.86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Строк (термін) виконання зобов`язання регулює ст.530 ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (п.1 ст.530 ЦК України) Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. (ч.2 ст.530 ЦК України)

Доводи представника позивача, щодо неналежного виконання умов Договору, а саме несплати залишку в розмірі 35 000,00 грн. не підтверджені матеріалами справи та не містять ні розписки про отримання коштовних виробів, ні розписки про боргові зобов`язання.

Що стосується переписки сторін, то вказані докази не є належними, допустимими та достатніми, оформлення яких нормам ЦПК України не відповідають, а їх зміст на вимогах Цивільного кодексу України не ґрунтується.

Крім того з електронної переписки сторін достеменно не можливо встановити, що переписка велась сторонами по справі, оскільки скріншоти не містять номерів телефонів учасників переписки. Навіть якщо припустити, що скріншот дійсно зроблений з акаунту позивача, найменування контакту «Елена Дорошенко» не може свідчити, що переписка здійснювалась саме з відповідачем по справі, а не з будь-якою іншою особою.

Так, електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частини перша, друга статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу (правова позиція Верховного суду в постанові від 08 липня 2021 року в справі №587/2051/18).

Враховуючи вищевикладене та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст.141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Копію даного рішення направити позивачу та відповідачу. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

Суддя М.Б. Баличева