Справа №333/3248/24
Пр. №2/333/210/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Жмеринська міська рада Вінницької області, Мелітопольська міська рада Запорізької області як органи опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду, який обґрунтовує наступним.
ОСОБА_3 (далі - Позивач) у період з 2010 року по 2017 рік перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (далі - Відповідач). Мешкали сторони у місті Мелітополь Запорізької області. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу з Відповідачем у 2017 році, донька залишилась проживати з Позивачкою.
За виконавчим листом по справі № 320/802/18, виданим 22.06.2018 року Якимівським районним судом Запорізької області, здійснюється стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Після початку воєнної агресії з боку РФ та окупації м. Мелітополь у 2022 році Позивачка разом із донькою виїхали до Вінницької області, місто Жмеринка, де і проживають разом, станом на теперішній час.
19.10.2022 року Позивачка уклала шлюб, внаслідок чого змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
Відповідач свідомо залишився проживати на окупованій території у м. Мелітополь, зі слів Позивачки, він співпрацює з окупаційною владою РФ, станом на теперішній час знаходиться у м. Мелітополь, батьківські обов`язки щодо доньки не виконує, з Позивачкою та донькою не спілкується взагалі, також він має значну заборгованість по аліментам на утримання доньки, не сплачує їх.
Починаючи з 2018 року донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю (Позивачем) та знаходиться на її повному утриманні, батько дитини (Відповідач) мешкає окремо, життям дитини не цікавиться, ніяким чином не приймає участі в її вихованні та утриманні, має значну заборгованість по аліментам, принаймні за два роки, з лютого 2022 року по теперішній час аліменти жодного разу не сплачувались.
Позивачка постійно зіштовхується з бюрократичними питаннями, що стосуються дитини, коли державні органи запитують письмову згоду батька (Відповідача) на будь-яку юридично значиму дію (реєстрація місця проживання дитини, влаштування її до школи, подорожі з дитиною, тощо), але що зробити для Позивачки не вбачається можливим, оскільки Відповідач повністю самоусунувся з її життя та життя дитини, та свідомо ігнорує батьківські обов`язки.
На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.
Ухвалою суду від 06.08.2024 р. зобов`язано Жмеринську міську раду Вінницької області надати суду у відповідності до ст. 19 Сімейного кодексу України, письмовий висновок щодо розв`язання даного спору.
Ухвалою суду від 06.08.2024 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, - Мелітопольську міську раду Запорізької області, як орган опіки та піклування.
В судових засіданнях позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Біліченко О.О. наполягали на задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених в позові. Додатково позивачка пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач перестав спілкуватися з дітьми. Вона з малолітньою донькою в липні 2022 р. виїхала з тимчасово окупованої рф території України на підконтрольну органам влади України територію до м. Жмеринки Вінницької області. Їх старший неповнолітній син, який на час початку війні Україні перебував у бабусі з дідусем в іншій місцевості, залишився перебувати на тимчасово окупованій рф території України. Протягом тривалого часу, відповідач не платить аліменти на доньку, не цікавиться її життям. Вона просила його надати дозвіл на виїзд доньки за кордон, але він відмовився це зробити. Вихованням та утриманням її доньки займається вона зі своїм нинішнім чоловіком.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Місце проживання відповідача зареєстроване в м. Мелітополь Запорізької області, який з лютого 2022 р. є тимчасово окупованою рф територією України. Відповідач не зареєстрований як внутрішньо переміщена особа. Про час, дату та місце слухання справи повідомлявся в порядку передбаченому Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відзиву на позов, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності, від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Представниця третьої особи - органу опіки та піклування - Жмеринської міської ради Вінницької області Лавріненко Ю.В. в судовому засіданні 18.03.2025 р., просила розглянути справу на розсуд суду, в інтересах дитини.
Представниця третьої особи - органу опіки та піклування - Мелітопольської міської ради Запорізької області Кузьменко Н.С. в судовому засіданні 18.03.2025 р., просила розглянути справу на розсуд суду, в інтересах дитини.
В судовому засіданні 18.03.2025 р., за участю представників органу опіки та піклування, була опитана малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , безпосередньо якої стосуються заявлені позовні вимоги. Відповідно до її пояснень, вона з батьком не мешкає з 2017 р. Востаннє спілкувалася з ним три роки тому. Вона з братом зустрічалась з ним, вони разом проводили час, фотографувалися. Після того вона не спілкувалась з батьком. Її старший брат постійно мешкає у дідуся з бабусею, приїздив до них на канікули, вона продовжує за телефоном спілкуватися з братом.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими та іншими доказами, заслухавши позивачку та її представника, малолітню дитину відносно якої заявлені вимоги, представників третіх осіб, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.
З 27.04.2010 р. сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2017 р. по справі №320/6215/17-ц розірваний. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , про народження серії НОМЕР_3 , копією вищевказаного рішення.
Відповідно до копій довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.06.2022 р., позивачка та її малолітня донька ОСОБА_9 , місце проживання яких зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.06.2022 р. фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області від 30.08.2022 р. №8087-6-03, згідно матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_4 ОСОБА_5 не отримала аліменти з ОСОБА_2 у період часу з 01.03.2022 року по 30.08.2022 року, згідно виконавчого листа по справі №320/802/18, виданого 22.06.2018 Якимівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для певної категорії осіб щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , а починаючи з 01 жовтня 2028 року - у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) але не менше 50% прожиткового мінімуму для певної категорії осіб на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до її повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області, відповідач, станом на 29.03.2024 р. має заборгованість зі сплати аліментів присуджених на користь позивачки на утримання їх неповнолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , за період з лютого 2022 р. по лютий 2024 р. у розмірі 100444,27 грн.
Відповідно до відповіді Мелітопольської гімназії №23 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 02.04.2024 р. на адвокатський запит, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчається у Мелітопольській гімназії №23 Мелітопольської міської ради Запорізької області з 01.09.2021 року, де освітній процес було організовано за змішаною формою навчання через обмеження COVID-19. Починаючи з 24.02.2022 року, школа продовжила надавати освітні послуги з використанням дистанційної технології навчання. Зі слів класного керівника ОСОБА_11 , матір дівчинки ОСОБА_1 з першого дня навчання дитини у закладі освіти приводила та забирала дівчину, постійно контактувала з вчителями, цікавилась успіхами, виконувала усі рекомендації педагогів. Починаючи з 24.02.2022 року, продовжує підтримувати зв`язок з класним керівником засобами телефонного зв`язку, застосунків Viber та Telegram. З приводу усіх питань залучення ОСОБА_9 до освітнього процесу завжди іде на зустріч. З батьком дівчинки, ОСОБА_2 , з часу зарахування дитини до школи, класний керівник не спілкувалася, що дає можливість припустити, що успіхами доньки не цікавиться та участі у житті дитини не брав.
Згідно з відповіддю КНП "ЖМЕРИНСЬКИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО - САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ " від 02.04.2024 р. на адвокатський запит, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у сімейного лікаря АЗПСМ м. Жмеринка з 07.03.2023року.
За наданням медичної допомоги та для проходження обов`язкового медичного профілактичного огляду із дитиною зверталась мати ОСОБА_3 . Батько дитини ОСОБА_2 до сімейного лікаря для надання дитині медичної допомоги не звертався.
Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є чоловіком позивачки, з якою одружився в 2022 р. Знайомий з позивачкою з 2016 р., з 2018 р. він з позивачкою перебував у цивільному шлюбі. Колишній чоловік позивачки - відповідач по справі, не хотів контактувати з нею з приводу виховання їх дітей, затягував розгляд справи по аліментам, щоб не платити. З донькою ОСОБА_9 відповідач не спілкувався. Старший син позивачки - син ОСОБА_10 залишився мешкати з батьками позивачки. Свідок зазначив, що з 2018 р. ОСОБА_9 мешкає з позивачкою і свідком та перебуває на їх утриманні, він з дружиною її виховує як рідну доньку. Свідок зазначив, що в нього є ще двоє дітей від іншого шлюбу. Відповідач інколи сплачував аліменти позивачці на доньку ОСОБА_9 протягом незначного періоду. Відповідач говорив йому, що може відмовитися від свої батьківських прав щодо доньки ОСОБА_9 на його користь. Також свідок пояснив, що після початку війни відповідач не виїхав з тимчасово окупованої рф території України та продовжив мешкати та працювати в м. Мелітополі, він займається виробництвом деталей для техніки.
Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_12 щодо повідомлених ним обставин про неучасть відповідача у вихованні та утриманні доньки, оскільки він є чоловіком позивачки, тому має заінтересованість у певному результаті розгляду справи, що впливає на об`єктивність його свідчень. Певні повідомлені ним обставини спростовуються іншими дослідженими доказами у справі.
Судом задоволено клопотання позивача про допит в якості свідка ОСОБА_13 , явка останньої в судові засідання по цій справі позивачкою не забезпечена.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Позивачка як на підставу для позбавлення батьківських прав зазначає п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.
Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
З досліджених судом доказів вбачається, що за домовленістю сторін, малолітня ОСОБА_9 після розірвання шлюбу стала мешкати з мамою, позивачкою по справі.
З наданих суду доказів вбачається, що відповідач до початку війни в Україні в лютому 2022 р. сплачував аліменти на утримання спільних з позивачкою дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Так, виконавчий лист про стягнення аліментів, які мають стягуватися з лютого 2018 р. виданий у серпні 2018 р. З наданих довідки та розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по аліментам на дітей, зокрема і ОСОБА_9 , за період з лютого 2018 р. по лютий 2022 р. відповідач не мав. Заборгованість по аліментам виникла лише з початком війни в Україні, з лютого 2022 р.
З пояснень дитини ОСОБА_9 , якій наразі виповнилося 9 років, вбачається, що три роки назад (тобто також до початку війни в Україні) вона спілкувалась з татом та зустрічалась з ним та з братом, вони разом проводили дозвілля.
З пояснень представника Мелітопольської міської ради вбачається, що позивачка не зверталась до них як до 2022 р. так і після, із заявами про вжиття заходів до відповідача у зв`язку невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо його доньки ОСОБА_9 .
Вищевказана обставини свідчать про інтерес відповідача до своїх дітей, зокрема і ОСОБА_9 , та участь у їх утриманні та вихованні.
Місто Мелітополь Запорізької області з лютого 2022 р. перебуває в тимчасовій окупації рф, що негативно вплинуло на фінансові операції, соціальній зв`язок, пересування громадян між окупованою та підконтрольною Україною територією (зокрема і проблематичним виїздом чоловіків з окупованої території, необхідністю проходження фільтраційних заходів), в тому числі на можливість уповноважених органів влади чи місцевого самоврядування України здійснювати свої функції на окупованій території. Дані обставини вказують на те, відповідач міг не сплачувати аліменти на дітей, зустрічатися з донькою, спілкуватися з нею, з об`єктивних причин внаслідок ситуації, яка склалась на тимчасово окупованій рф території в Запорізькій області.
Позивачка та свідок ОСОБА_12 зазначили, що відповідач продовжує мешкати в м. Мелітополі та отримувати доходи, при цьому перевірити дані обставини, які не є достовірними, зокрема через відповідні органи опіки та піклування, неможливо внаслідок вищевказаних обставин.
Під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковою є участь і органів опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті дослідження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших доказів, що стосуються справи.
Відповідно до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Жмеринська міська рада як орган опіки та піклування надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_9 .
Оцінивши даний висновок, як окремо, так і сукупності з іншими доказами, суд не погоджується з цим висновок, оскільки він зроблений лише з урахуванням позиції відповідачки та пояснень дитини щодо ситуації в родині, на які з урахуванням віку дитини та постійного проживання з мамою, мала відповідний вплив позиція позивачки. З об`єктивних причин орган опіки не міг встановити умови проживання відповідача та визначити дійсне ставлення відповідача до його батьківських обов`язків щодо дитини. При цьому оцінка таким фактам, що сплата аліментів на дитину припинена батьком лише на початку війни органом опіки не давалась. Інформація з Мелітопольської міської ради з приводу наявних/відсутніх відомостей щодо ситуації в родині ОСОБА_16 міською радою не запитувалась. Дані обставини свідчать, що цей висновок не є об`єктивним.
Достовірних, беззаперечних доказів заявленої позивачкою обставини, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто свідомо та умисно не утримує дитину та не бере участі у вихованні своєї доньки ОСОБА_9 протягом тривалого часу, суду не надано.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), зокрема і у вигляді того, що в майбутньому дана дитина може бути усиновленою іншою особою. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
Належних та допустимих доказів того, що відповідач як батько дитини є особливо неблагонадійним та спілкування з ним суперечить інтересам дитини, матеріали справи не містять.
При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувалася особа, відносно якої ставиться питання про позбавлення батьківських прав, офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.
Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц.
Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо.
Отже, позивачкою не дано суду належних, достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Суд, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини вважає, що позбавлення відповідача його батьківських прав буде суперечить інтересам малолітньої дитини, в зв`язку з чим виснує про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Жмеринська міська рада Вінницької області, Мелітопольська міська рада Запорізької області як органи опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складений 27.03.2025 р.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя: І.Й.Наумова