Справа № 459/3839/23 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А. І.
Провадження № 22-ц/811/2901/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Левицької О.І., відповідачки ОСОБА_2 , представника Органу опіки та піклування Мазурак О.С., з участю Малолітньої ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу №459/3839/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позов обґрунтовує тим, що з 04.08.2012 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. 09.12.2020 шлюб між сторонами розірвано. Відповідачка характеризується негативно, так як притягувалася до адміністративної та кримінальної відповідальності. Просить визначити місце проживання дитини з батьком, мотивуючи тим, що це відповідає інтересам дитини.

23.01.2024 відповідачка звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що позивач намагається у такий спосіб уникнути сплати аліментів на дитину та ухилитися від мобілізації на військову службу під час воєнного стану. Вважає, що для забезпечення найкращих інтересів дитини вона повинна проживати з матір`ю, тому просить визначити місце проживання з матір`ю.

Рішенням суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 1073, 60 грн судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що весною 2019 року переїхала з донькою від позивача через постійний булінг та фізичне насилля на власну квартиру , що знаходиться на АДРЕСА_1 . Звертає увагу, що з цього часу і до подачі нею позову про стягнення аліментів (червень 2022 року) позивач не цікавився життям доньки і не допомагав матеріально, а лише після подачі позову про стягнення аліментів, з метою ухилення від їх сплати почав налаштовувати доньку проти неї, негативно висловлюватись про неї як про матір перед дитиною , без попередження забирати доньку до себе. Так, з лютого 2023 року позивач самовільно, протиправно, без її згоди, забрав жити доньку до себе за адресою АДРЕСА_2 . Проживання доньки з батьком негативно впливає на дитину, оскільки він налаштовує її проти матері, не займається її вихованням, залишає її без нагляду. Позивач чинить матері перешкоди у спілкуванні з дочкою, вчиняє відносно неї фізичне насилля у присутності доньки, що негативно впливає на психологічний стан дитини. Вважає, що суд помилково посилався лише на думку дитини, не врахувавши того, що позивач налаштував дитину проти матері, а тому вона не може об`єктивно висловити свою думку. Дитина перебуває під психологічним впливом батька, оскільки їй лише 11 років. Суд не врахував того, що батько самовільно, без згоди матері змінив місце проживання дитини , позбавивши матір можливості спілкуватися з дочкою тривалий час. Отже висновок суду про те, що дочка виявляє бажання проживати з батьком є наслідком не бажання дитини, яке ґрунтується на волі дитини, а наслідком підбурювання дитини з боку батька та ізоляції дитини на тривалий час від матері. Звертає увагу, що вона має власне житло, у якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Левицька О.І. в порядку ст.360 ЦПК України подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що позивач за первісним позовом не погоджується з апеляційною скаргою та вважає рішення суду таким, що відповідає інтересам дитини. Зокрема, зазначає, що дочка самостійна виявила бажання проживати разом з батьком у зв`язку з частими конфліктами зі сторони матері, чиненням матір`ю відносно дитини фізичного насильства. Проживання дитини з батьком забезпечить їй спокійне дитинство, створить належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та його представника адвоката Левицької О.І., відношення до апеляційної скарги представника Органу опіки та піклування Мазурак О.С., думку малолітньої ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах первісного та зустрічного позовів та апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

При розгляді справ про визначення місця проживання дитини одним із базових є принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку: по-перше, збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною для дитини або явно неблагополучною; по-друге, забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»).

Судом встановлено такі обставини.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьки дитини проживають окремо, оскільки їх шлюб розірваний рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 09 грудня 2020 року.

До розірвання шлюбу сторони разом з дитиною проживали за адресою АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 переїхали проживали у квартиру, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Актами обстеження умов проживання складеного Органом опіки та піклування ЧМР Львівської області 25 липня 2022 року та від 02 листопада 2023 року, за адресою: АДРЕСА_2 ,встановлено, що умови проживання добрі. Для виховання та розвитку дитини створені належні умови, а саме: відповідні меблі, окреме спальне місце та місце для проведення дозвілля, у помешканні зроблений ремонт. Крім того, дитина забезпечена сезонним одягом та приладдям.

Згідно з актом №534 від 15.11.2023 виданого КП «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 12.12.2023 № 205 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», є доцільним проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком.

Відповідно до інформації, наданої КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда" за період часу з 01.01.2023 по 31.10.2023 дитина ОСОБА_3 чотири рази відвідувала лікаря. У трьох випадках з батьком, в одному випадку, а саме 07.02.2023 року були присутні обоє батьків.

Згідно відповіді Гімназії №12 ЧМР Львівської області №01-14/517 від 06.11.2023, ОСОБА_3 навчається у 5-А класі вказаної гімназії та за період навчання до школи на батьківські збори приходив та цікавився навчанням дитини батько. Мати у вересні - жовтні 2023 року двічі телефонувала класному керівнику, цікавилася навчанням , успішністю та поведінкою ОСОБА_6 .

Із відповіді Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області № Л-112/ад/61/04/15 від 03.11.2023, встановлено, що ОСОБА_2 двічі була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а також 16 разів за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП.

Згідно витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, військовозобов`язаному ОСОБА_1 , що працює у Львівсько-Волинському ВГРЗ на посаді помічника командира загону ВПС, відповідно до наказу Мінекономіки №5822 від 04.03.2024 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 04.09.2024.

Задовольняючи первісний позов про визначення місця проживання дитини з батьком та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд першої інстанції виходив з того, що батько має задовільну житлово-побутову характеристику, що свідчить про наявність у нього умов для забезпечення належних умов для проживання та виховання дитини та джерело існування. Разом з тим, мати дитини не надала належних доказів на підтвердження того, що за місцем її проживання дитині створені належні умови для її виховання та розвитку. Судом враховано думку дитини, яка висловила бажання проживати з батьком, прихильність дитини до батька, поведінку матері відносно дитини.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року (справа № 185/6994/15-ц) зроблено висновок, що суд має враховувати висловлену думку дитини системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при ухваленні стосовно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і в приватній сферах.

У постанові Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 надано широке тлумачення змісту поняття «якнайкращі інтереси дитини». Зазначено, що при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпека дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.

У постанові від 9 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18 Верховний Суд зробив висновок, що згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

З матеріалів справи встановлено, що мати дитини неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення відносно дочки ОСОБА_6 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру (а.с.35, 262-267).

В судовому засіданні апеляційної інстанції, малолітня ОСОБА_3 пояснила, що хоче проживати з батьком, оскільки мати постійно з нею конфліктує, не враховує її думку та бажання. Зазначила, що не проти спілкування з матір`ю, однак наполягає на проживанні з батьком, оскільки так їй краще.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції правильно зазначив, що інтереси дитини є пріоритетними над інтересами батьків.

Зокрема, суд першої інстанції правильно врахував, що позивачка за зустрічним позовом не надала жодних доказів, які підтверджують те, що вона створила належні умови для комфортного проживання дитини з нею. До зустрічної позовної заяви не надано акту обстеження умов проживання компетентними органами.

Посилаючись на те, що під час проживання з нею дитина відвідувала різні гуртки, позивач за зустрічним позовом це нічим не підтвердила.

З матеріалів справи вбачається, що батьки дитини конфліктують між собою, мати конфліктує з дитиною, через що дитина перебуває у стресових ситуаціях, однак батько вживає заходів для подолання психотравмуючих ситуацій та стресів, зокрема шляхом звернення разом з дитиною за отриманням фахової допомоги (а.с.109-113). Натомість мати дитини обрала агресивні методи виховання, зокрема, шляхом вчинення насильства відносно дитини, що є неприпустимим.

Ні до зустрічної позовної заяви, ні до апеляційної скарги відповідачка за первісним позовом не надала жодного доказу про те, що вона вживає заходів для налагодження відносин з дочкою, що її поведінка відносно дитини змінилась.

З`ясувавши повно і всебічно фактичні обставини справи, надавши належну оцінку зібраним доказам, врахувавши інтереси дитини, які є пріоритетними над інтересами батьків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з батьком, де їй створені належні умови для гармонійного розвитку та зростання у спокійному та благонадійному середовищі.

Посилання відповідачки за первісним позовом на те, що дитина знаходиться під впливом батька, тому висловила бажання проживати з ним, не може бути єдиною підставою для задоволення зустрічного позову, без врахування інших обставин, зокрема поведінки самої матері відносно доньки.

Під відчуженням батьків розуміється процес, коли один із батьків дитини навмисно чи ненавмисно впливає на дитину проти іншого з батьків, змушуючи дитину безпідставно уникати, боятися або зневажати іншого з батьків. Ця психологічна маніпуляція може мати глибокі довгострокові наслідки для дитини та стосунків із відчуженим батьком або матір`ю, що призведе до руйнування сімейних відносин. У цьому контексті практика Європейського суду з прав людини визначає, що діти мають право на те, щоб з ними консультувалися та вислуховували питання, які їх стосуються. Зокрема, коли діти дорослішають і з плином часу стають здатними сформулювати власну думку щодо їхнього спілкування з батьками, суди повинні приділяти належну увагу їхнім поглядам і почуттям, а також їхньому праву на повагу до їхнього приватного життя (N.Ts. and Others v. Georgia, 2016, § 72) 69 . Погляди дітей не обов`язково є незмінними, а їхні заперечення, яким слід приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярного спілкування з дитиною. Безумовне право відмови не повинно надаватися дітям без розгляду будь-яких інших факторів і проведення перевірки для визначення їхніх найкращих інтересів (Zelikha Magomadova v. Russia, 2019, § 115)70; такі інтереси зазвичай вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Suur v. Estonia, 2020, § 79).

Отже, з огляду на право дитини бути вислуханою, на те, що дитина має проживати у безпечному і спокійному середовищі, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, врахувавши негативну поведінку матері відносно дитини, суд першої інстанції ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та його скасування, колегія судів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375 ; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 31 березня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк