про закриття провадження у справі
25 березня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря Корсунової Г.В. розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з одноособовим її вихованням батьком,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ухвали суду від 18.02.2025 у справу було залучено в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району.
05.03.2025 представником органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надані письмові пояснення щодо позову, в яких зазначили, що між сторонами по справі відсутній предмет спору, оскільки законодавством України визначено позасудовий порядок вирішення питання визначення місця проживання дитини, яка вже досягла 14 років.
Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити повністю та розглянути справу за його участі.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, 18.10.2024 подала до суду відзив, в якому вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить справу розглянути без її участі.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, у підготовче засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином. 05.03.2025 через канцелярію суду надали пояснення по справі, в яких прохали закрити провадження за відсутністю предмету спору та справу розглянути за їх відсутності.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позивачем до суду подана позовна заява щодо визначення місця проживання дитини разом з ним, її батьком.
Тобто, предметом спору є місце проживання дитини.
Зазначене вище питання врегульовано статтею 160 Сімейного кодексу України.
Статтею 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Зазначене також кореспондується з положеннями статті 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», в якій зазначено, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.
Тобто, після досягнення 14-річного віку, за відсутності визначених законом обмежень (встановлення опіки, тощо), особа самостійно визначає своє місце проживання.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 09.02.2010, актовий запис № 77, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та на час розгляду справи їй виповнилося 14 років.
Як було встановлено з позову, батьки дитини проживають окремо.
Разом з тим, ОСОБА_3 досягла того віку, з якого має право самостійно обирати собі місце проживання, відомостей про те, що вона є особою з інвалідністю суду не надано, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, опіка щодо неї не встановлювалась, а отже відсутні передбачені законом підстави для визначення їй місця проживання судом.
Аналізуючи зазначене вище, слід дійти висновку щодо відсутності предмета спору.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Верховний Суд України у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 дійшов висновку, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Враховуючи викладене, а також те, що дитина, про місце проживання якої вирішується питання, вже досягла чотирнадцяти років, остання має право самостійно визначати місце свого проживання та з підстав, визначених законом, не обмежена у цьому праві, суд дійшов висновку, що, оскільки відсутній предмет спору, то провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 260-261, 352-354 ЦПК України, суд,-
Провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з одноособовим її вихованням батьком - закрити за відсутністю предмета спору.
Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повний текст ухвали суду складено 26.03.2025
Суддя: О.О. Романько