Справа №442/1956/25
Провадження №2/442/813/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним Попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним Попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку.

В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що 02 серпня 2024 року між нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено Попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки 0,1000 гектара (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер - :01:068:0166, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішення Дрогобицької міської ради №508 від 08.07.2021 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та Витягу з ДЗК про земельну ділянку за №НВ-021 від 08.09.2021р.

Згідно п.1.1. цього Договору Сторони зобов`язалися протягом строку і на умовах, встановлених цим попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі - продажу, за яким Сторона - 1 буде виступати продавцем, а Сторона - 2 - покупцем земельної ділянки.

Відповідно до п.1.3 Договору Сторона - 1 зобов`язалася продати, а Сторона - 2 - купити Земельну ділянку за Основним договором за ціною 5000 (п`ять тисяч доларів США), які сплатив Стороні 1 на момент укладення Договору, про що зазначено у п.1.4 та розписці від 02.08.2024 року

Як передбачає п.1.5 Договору Позивачка зобов`язалася повністю звільнити земельну ділянку для її вільного використання Стороною 2 і передати Земельну ділянку в день укладення Основного договору. Одночасно з передачею Земельної ділянки відповідачка передала їй оригінали технічної документації зі встановленням меж Земельної ділянки в натурі.

Відповідно до п. 1.6 Договору Основний договір мав бути укладений та посвідчений нотаріусом у строк до 10.10.2024 року, проте у встановлений даним пунктом Договору строк, відповідачка не уклала Основний договір купівлі - продажу вищевказаної земельної ділянки, у зв`язку з чим нею пред`явлено Претензію від 12 жовтня 2024 року, в якій повідомила про вимогу повернути їй сплачені кошти за ділянку, яка є предметом Договору, на яку в свою чергу відповідачка не оформила право власності та уклала Основний договір купівлі-продажу даного нерухомого майна.

25 жовтня 2024р. вона отримала Відповідь на свою претензію, в якій відповідач повідомила, що станом на даний час не має змоги повернути кошти, які вона сплатила за земельну ділянку, та просить зачекати невстановлений термін у зв`язку із скрутним фінансовим становищем. Вважає, що відповідач порушила істотні умови Договору, а саме п.п.1.1, 1.3, 1.5 та 1.6., що призвело до позбавлення отримання у власність земельної ділянки. Просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій просить проводити розгляд у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач визнала пре`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3, 4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову.

Статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Отже, визнання дійсним договору на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність).

Згідно ч.1 ст.131 Земельного кодексу (ЗК) України укладення правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, і набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійсі: відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодекс.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу (ЦК) України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується п майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець прий зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч.1 статті 662 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч.2 ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відпо договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до абз.1 п.2 ч.1 ст.664 ЦК України договором купівлі-продажу бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно ( товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене ( придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебуваючгь у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права.

Ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона т йснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, і користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.І ст. 319 ЦК України)

Відповідно до ч.1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Згідно ч.2 ст. 219 ЦК України суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Як вбачається із ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як вбачається із Попереднього договору купівлі - продажу земельної ділянки від 02.08.2024р., Сторони зобов`язуються протягом строку і на умовах, встановлених цим попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі - продажу, за яким Сторона - 1 буде виступати продавцем, а Сторона - 2 - покупцем земельної ділянки площею 0,1000 гектара (цільове призначення - для будівництва іа обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер - :01:068:0166, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , згідно рішення Дрогобицької міської ради № 508 від 08.07.2021 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та Витягу з ДЗК про земельну ділянку за № НВ- 021 від 08.09.2021 року; зазначений договір купівлі - продажу надалі іменується Основний договір.

Як вбачається із Витягу з Рішення від 08.07.2021р., №508 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , земельну ділянку орієнтовною площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Як вбачається із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.09.2021р., інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутнє, а саме на земельну ділянку площею 0,1000, кадастровий номер :01:068:0166, місце розташування : АДРЕСА_1 .

Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє повне підтвердження, позивач представив переконливі докази на підтвердження своїх доводів, а тому аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що слід визнати Попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки від 23 червня 2024 року, оскільки даний договір на момент його укладення відповідав справжній волі сторін, позаяк позивач хотіла придбати земельну ділянку, а відповідач - бажала продати земельну ділянку, яка є предметом договору та нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежала від волі позивача, а саме з вини відповідача не відбулося укладення основного договору купівлі - прожажу земельної ділянки, відтак заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст.ст.219, 220 ЦК України, ч.2 ст.158 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати дійсним Попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки від 02.08.2024р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 гектара (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка кадастровий номер - :01:068:0166, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_2 , ІПН : НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації : АДРЕСА_3 , ІПН : НОМЕР_2 .

Суддя Гарасимків Л.І.