Справа № 610/440/25
провадження № 2/610/759/2025
У Х В А Л А

01.04.2025 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Тімонової В.М.,

за участю секретаря Кучеренко Ю.М.,

розглядаючи у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Балаклійський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про оспорювання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

20.02.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява адвоката Жмуркової Владислави Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у якій просить: виключити з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 81 від 30.03.2021, складеного Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відомості про ОСОБА_1 як батька дитини.

Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 03.03.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання.

У підготовче засідання учасники справи не з`явилися.

У матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила не призначати молекулярно-генетичну експертизу зважаючи на те, що відповідач визнала позов.

Відповідачка подала до суду заяву про проведення судового розгляду без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи до суду не з`явився, заяв або клопотань не надходило.

Інші заяви/клопотання відсутні.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

При цьому, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 ст.18 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення.

За змістом ч. 1, 2, 3 ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 50 СК України, чоловік має право на батьківство.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 126 СК України передбачено порядок визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Так, ч. 1 ст. 126 СК України встановлено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 136 СК України встановлено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №643/9245/18, провадження № 61-16732св19).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009).

Однак жодна відповідна експертиза в цій справі не проводилася.

З урахуванням вищевказаного суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону і порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема, права малолітньої дитини, з урахуванням того, що, як зазначалося вище, оспорювання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини, що у свою чергу унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення без судового розгляду справи та оцінки наданих доказів, а тому дійшов висновку про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову під час підготовчого засідання.

З метою забезпечення реалізації прав сторін, суд вважає за можливе відкласти підготовче засідання, про що повідомити учасників справи.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 43, 197, 198, 200, 206, 259 261, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Балаклійський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про оспорювання батьківства відмовити.

Підготовче засідання в справі відкласти на 16 квітня 2025 року 14.30 год., про що повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Тімонова