Єдиний унікальний номер судової справи: 469/254/23
Провадження №22-ц/812/557/25 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

31 березня 2025 року м. Миколаїв справа № 469/254/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Гапоненко Н.О. у приміщенні цього суду, дата складання повного судового рішення 07 лютого 2025 року, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 09 лютого 2012 року, на підставі чого позивач відкрив на ім`я відповідача кредитний картковий рахунок на якому було встановлено кредитний ліміт, який згодом збільшений до 30 000 грн. Також відповідачка отримала кредитну картку, за допомогою якої використовувала кредитні кошти.

Відповідачка при користуванні кредитними коштами зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням щомісяця коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. У зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, а саме ненаданням своєчасно Банку грошових коштів, станом на 01 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 37899 грн 17 коп., яка складається з: 31 014 грн 36 коп. заборгованості за кредитом; 6 884 грн 81 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача 37 899, 17 грн заборгованості за кредитом, а також понесені ним судові витрати у розмірі 2684 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона сумлінно виконувала умови договору з Банком, своєчасно сплачувала всі платежі та не мала заборгованості за кредитом, що підтверджується наданими банком розрахунками. Проте внаслідок шахрайських дій 17 лютого 2022 року було викрадено кошти з її карткового рахунку НОМЕР_1 , а саме кредитний ліміт у сумі 30 000 грн 00 коп. (яка значиться як заборгованість за тілом кредиту) та її власні кошти в сумі 2 000 грн 00 коп., загалом 32 000 грн 00 коп. Про вказані обставини вона негайно 17 лютого 2022 року о 23:14 год повідомила позивача за телефоном гарячої лінії та подала заявку на повернення коштів по операції з картки. 19 лютого 2022 року вона звернулася до Відділу протидії кіберзлочинам в Миколаївській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України з електронним зверненням ІD 215374, яким її матеріали 21 лютого 2022 року були направленні до відділення поліції №8 Миколаївського РУП. За її повідомленням за відсутності достатніх даних, що вказують на вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містять склад кримінального правопорушення, перевірку по даному факту було припинено. На її звернення та оскарження дій працівників поліції за її заявою від 01 липня 2022 року порушено кримінальне провадження №0000054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 КК України. 06 липня 2022 року відповідачка звернулася до позивача із заявою, в якій повідомила про вчинені шахрайські дії, відкрите кримінальне провадження, зауваживши на неправомірному нарахуванні відсотків за використання кредитного ліміту та просила скасувати нарахування відсотків, на що позивач не відреагував. Зазначала також, що не вчиняла будь-яких розпоряджень на списання коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до позивача ні в письмовому, ні в електронному виді з використанням електронної системи «Приват24» або у будь-якій інший спосіб; як користувач картки, вона своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з її карткових рахунків відбулося не за її розпорядженням; виявивши безпідставне зняття коштів, вона повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, але позивач в позовній заяві про вказаний факт шахрайства не обмовився, хоча має достатні докази цього, неправомірно нараховує відсотки та стягує кошти на погашення спірної заборгованості.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач зверталась до Банку про скасування спірної транзакції та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, що свідчить про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Доводи позивача щодо порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого зняття коштів з його карткового рахунку, оскільки вона своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають підтвердження. Тому суд вважав, що відсутні підстави для стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 17 лютого 2022 року відбулось проведення оплати (транзакції) ініційованої відповідачем на загальну суму 32 000 грн.

Суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що спірна транзакція здійснена із коректним введенням даних картки № НОМЕР_2 , коректним вводом коду інтернет платежу «3 D Secure», який надійшов на фінансовий номер відповідача. Банк в свою чергу виконав вимогу проведення перевірки (акцептування платіжних операцій) підтвердження з боку ОСОБА_1 ініціювання платіжної операції. Вхід до Системи Приват24 було проведено з авторизацією Шелельо С.І. правильне введення паролю та підтвердження через фінансовий телефон, тому відповідальність за розголошення інформації необхідної для проведення платежу несе відповідач. Операції були виконані до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки. Банк вважав, що проведення спірних платіжних операцій стало можливим внаслідок втрати або передачі відповідачем індивідуальної облікової інформації про свій карт-рахунок. Вказані обставини були підтверджені результатами службової перевірки.

Колегія суддів не приймає долучену до апеляційної скарги заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана ОСОБА_1 з огляду на положення статей 83, 367 ЦПК України щодо подання доказів, зокрема в апеляційній інстанції, зважаючи на те, що в порушення вказаних норм процесуального закону будь-яких клопотань щодо долучення цього доказу апеляційному суду не заявлялось, а також не наводилося обґрунтовування причин неподання його разом із позовною заявою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Бенедюк Л.О., просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відзив мотивовано тим, що судом першої інстанції було всебічно та повністю встановлені всі обставини справи та відсутні підстави для скасування ухваленого ним оскаржуваного рішення.

Сторони у справі не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового засідання.

27 березня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бенедюк Л.О. надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

28 березня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Шевченка А.О. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону рішення суду відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 12).

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, з якими її ознайомлено, складають договір про надання банківських послуг.

Анкета-заява не містить відомостей про встановлений кредитний ліміт, проценти, строки та порядок повернення кредиту, інших платежів.

Позивачем надано до анкети-заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.18 - 43) та витяг з Тарифів банку, які відповідачем не підписані, а також довідки про зміну кредитного ліміту та видачу кредитних карток, відповідно до яких відповідачу було видано кредитні картки із встановленим кредитним лімітом.

В подальшому відповідачка на підставі укладеного договору про надання банківських послуг отримала від Банку кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, початковий розмір якого складав 5000 грн на платіжну картку. Розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою позивача (а.с. 10) та випискою за картковим рахунком на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 53-69).

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

З метою використання кредитних коштів Банк надавав у розпорядження відповідача кредитні картки, зокрема 24 травня 2021 року остання отримала кредитну карту типу «Універсальна Gold» № НОМЕР_2 , з терміном дії 02/25, що засвідчує довідка, видана позивачем (а.с. 11).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Таким чином, підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідачка уклала з позивачем договір про надання банківських послуг (далі - Договір), який за своєю природою є змішаним договором (містить умови, притаманні договору відкриття та обслуговування рахунку та договору кредиту), що підтвердила своїм підписом на анкеті-заяві, узгодивши, зокрема умови кредитування, в межах умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Факт укладання такого договору, користування кредитними коштами, зокрема за допомогою кредитних карток, відповідачкою не оспорюється і підтверджується, крім підписаної відповідачкою анкети-заяви, також випискою по особовому рахунку, відкритому на її ім`я.

За такого є доведеним, що Банк надав відповідачці грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачці кредит у вигляді ліміту.

Відповідачка користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку, відкритому позивачем на її ім`я, вчиняла платіжні операції, тому згідно із Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що затверджено Постановою Національного Банку України № 705 від 05 листопада 2014 року (далі - Положення № 705), вона є власником рахунку, до якого емітовано електронний платіжний засіб (підпункт 3 пункту 4 Розділу I. Загальні положення).

Згідно розрахунку, який долучений позивачем до позовної заяви, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 04 січня 2023 року становить 37899,17 грн, з яких: заборгованість за кредитом 31014,36 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 6884,81 грн. (а.с.5-7).

Звертаючись із позовом, Банк просив про стягнення такої суми заборгованості.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 вказувала, що внаслідок шахрайських дій 17 лютого 2022 року було викрадено кошти з її карткового рахунку НОМЕР_1 , а саме кредитний ліміт у сумі 30 000 грн 00 коп. (яка значиться як заборгованість за тілом кредиту) та її власні кошти в сумі 2 000 грн 00 коп., загалом 32 000 грн 00 коп., про що вона негайно повідомила позивача за телефоном гарячої лінії 3700, заблокував платіжну картку. Також відповідачка наполягала, що не повідомляла будь-яких відомостей стороннім особам, які могли сприяти списанню її коштів.

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові про стягнення заборгованості, виходив з того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтвердило належними і допустимими доказами, що ОСОБА_1 сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій.

Із зазначеними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

З виписки за договором № б/н за період 07 квітня 2010 року 06 січня 2023 року (а.с. 53) вбачається, що 17 лютого 2022 року ініціювано платіжну операцію - здійснено транзакцію з картки № 690761 в 23:14:38 - на суму 32 000 грн (а.с.53, 93, 95, 96).

На момент вказаної транзакції заборгованість відповідача за кредитним договором була відсутня, залишок власних коштів складав 2150,00 грн.

Відповідач звернулась до ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою, в якій повідомила про протиправне заволодіння невідомими особами шахрайським шляхом персональними даними заявника та номером карти Приват-банку, та зняття після цього з карти коштів в сумі 32000,00 грн, просила встановити осіб, причетних до протиправних дій, та притягти їх до відповідальності, що вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 липня 2022 року щодо реєстрації кримінального провадження №0000054 за заявою відповідача (а.с.105).

Крім того, негайно після зняття коштів з рахунку відповідач звернулась з відповідною заявою до позивача, просила повернути незаконно перерахованих коштів; також було заблоковано банківські картки відповідача (а.с.159-161). Запис розмови клієнта на 3700 позивачем не знайдено (а.с.162).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049).

В силу частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач платіжної системи зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення № 705, емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи, зокрема із матеріалів перевірки за фактом звернення суду щодо клієнта ОСОБА_1 (а.с. 133- 135), вбачається, що грошові кошти переказані через віртуальний термінал E0112561 сервіс GAME-GLASS-WEB, входи 17 лютого 2022 року відбувались з двох різних пристроїв SM-G977Bта M2003J15SC; згідно з даними Адмінки Приват24 логін та пароль Приват24 не змінювався на час несанкціонованих платежів, СМС на номер клієнта в архіві банком не знайдені; відбулась компроментація паролів, не всі входи в Приват24 виконані з пристроїв та ІР, які притаманні клієнту. Усі транзакції проведено з ручним вводом номеру картки, введенням cvv-коду та коду для інтернет-платежів - 3-D Secure, NFC pay-N (а.с.133 на зв.).

У ході розгляду справи ОСОБА_1 стверджувала, що вона під час проведення спірної банківської операції, не вчиняла будь-яких дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з її рахунку, пристрій SM-G977Bїй не належить.

Аналізом проведених транзакцій через адмінку «PanLike» встановлено, що всі транзакції проведено з ручним вводом номеру картки, введеням CVV-коду (resp code-1) та коду для інтернет-платежів 3-D Secure (pos condition-0), NFC pay-N.

Грошовий переказ ініційовано через інтернет сервіс onlinegame. DNIPRO шляхом ведення номеру платіжної картки, терміну дії та cvv-коду та коду для інтернет-платежів - 3-D Secure.

Судом установлено, що негайно після зняття коштів з рахунку відповідач звернулась з відповідною заявою до позивача, просила повернути незаконно перерахованих коштів; також було заблоковано банківські картки відповідача (а.с.159-161). Запис розмови клієнта на 3700 та СМС на номер клієнта в архіві позивачем не знайдено (а.с.162).

Встановивши, що жодними доказами не підтверджується, що ОСОБА_1 в період спірного списання грошових коштів реєструвалася у системі інтернет-банкінгу «Приват24» та використовувала її з метою доступу до відкритих на її ім`я у АТ КБ «Приватбанк» карткових рахунків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для стягнення з останньої заборгованості за кредитом у розмірі 37899, 17 грн, оскільки заборгованість у відповідача виникла у зв`язку з несанкціонованим списанням з її карткового рахунка грошових коштів.

У справі, що розглядається, встановлено, що відповідач зверталась до банку про скасування спірної транзакції та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, що свідчить про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту звернення відповідача з вимогою про скасування цієї транзакції.

Суд обґрунтовано враховував, що після несанкціонованого зняття коштів відповідач використала кредитні кошти на суму 337,76 грн, та погасила заборгованість на суму 223,24 грн, тобто різниця між використаними та повернутими коштами 114.52 грн не перевищує залишку власних коштів відповідача станом на 17 лютого 2022 року, який складав 2150,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні операції по списанню грошових коштів з рахунку відповідача супроводжувались із коректним введенням даних картки № НОМЕР_2 , коректним вводом коду інтернет платежу «3 D Secure», який надійшов на фінансовий номер відповідача не заслуговують на увагу та є припущеннями, з огляду на відсутність доказів на підтвердження, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу третім особам ініціювати платіжні операції з коштами, які перебували на її картковому рахунку. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачка відразу сповістила про несанкціоноване зняття коштів з її карткового рахунку на гарячу лінію банку та звернулася із заявою до правоохоронних органів. Запис розмови клієнта на 3700 та СМС на номер клієнта в архіві позивачем не знайдено.

Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до відповіді на відзив та заперечень та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права -залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 31 березня 2025 року.