У Х В А Л А

17 березня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючого судді - Чулуп О.С.,

при секретарі судових засідань - Ребрини Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Важеніної Світлани Анатоліївни про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі № 490/11763/2 3 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське кабельне телебачення» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Важеніна С.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське кабельне телебачення» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулув якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 34000 грн. В судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача надав заперечення в яких просив в задоволенні заяви відмовити. Зазначив, що представником позивача не надано первинних документів, що підтверджують оплату послуг адвоката.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське кабельне телебачення» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку

Відповідно до п. 3 ч.1ст.270ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Вирішуючи питання стосовно вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, представником позивача до заяви додано копію договору про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2023 року, додаткову угоду № 2 від 17 листопада 2023 року до договору про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 04 жовтня 2024 року.

Суд, при вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу враховує більш пізню позицію Верховно суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) відповідно до якої склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність

документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини щодо відшкодування судових витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95), який вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат,лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

В свою чергу, зважаючи на відсутність в матеріалах справи платіжних документів про оплату послуг з надання правничої допомоги, судприходить до висновку, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає, оскільки вказані витрати не є доведеними, а тому не можуть бути стягнуті на користь позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 270 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви адвоката Важеніної Світлани Анатоліївни, який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 270,273,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви адвоката Важеніної Світлани Анатоліївни який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївське кабельне телебачення» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя