Справа № 944/715/25
Провадження №2/944/1050/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білецької М.О.

при секретарі судового засідання Хархаліс Л.А.

з участю представника відповідача Поптика В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн. (позовну заяву сформовано та надіслано до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС).

Свої вимоги мотивує тим, що позивачу після звільнення з військової служби стало відомо, що грошове забезпечення виплачувалось йому в меншому розмірі, ніж належало, а саме індексацію грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 15.06.2016 проведено невірно із застосування базовим місяцем грудень 2015 року, що вплинуло на розмір такої індексації. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за вказаний період повинно проводитись з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця.

У зв`язку із заниженим нарахуванням заробітної плати, ОСОБА_1 звертався до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав. Так, у зв`язку із тривалими судовими процесами, оскарженням відповідачем рішень в апеляційному порядку (судовий розгляд в Львівському окружному адміністративному суді справи №380/28374/23 зайняв більше 6 місяців часу, у Восьмому апеляційному адміністративному суді більше 5 місяців часу) військова частина НОМЕР_1 виконала рішення суду, яке набрало законної сили 28.10.2024 в примусовому порядку лише 07.02.2025, не в повному обсязі, що в подальшому призведе до повторного звернення до суду для захисту прав позивача та потягне за собою ще більшу шкоду внаслідок бездіяльності та протиправних дій відповідача.

Несвоєчасним розрахунком належної при звільненні суми позивачу завдано втрат немайнового характеру у виді душевних страждань, психологічного навантаження втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя. Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його прав шляхом ухвалення судових рішень на користь позивача, не може компенсувати позивачу його немайнових втрат, оскільки він неодноразово звертався до відповідача, до суду, змушений був докладати зусиль для організації свого життя за умови відсутності коштів та відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій, саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Наведене є достатнім доказом того, що позивачу було завдано моральної шкоди та порушення звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 14.02.2025 відкрито спрощене провадження у справі.

03.03.2025 представник військової частини НОМЕР_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу того, що йому було завдано моральної шкоди, а також доказів того, що їх діяння були протиправними. Позивач при зверненні до суду не поніс жодних фінансових витрат, оскільки є інвалідом третьої групи внаслідок війни, а тому від сплати судового збору звільнений. Фактично до позовної заяви позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження мотивів, викладених у позовній заяві.

Натомість зазначив, що військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня та знаходиться на фінансовому забезпеченні у Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України. Для виконання рішення суду ними подано заявки до забезпечуючого фінансового органу для отримання коштів. Однак листом Департаменту соціального забезпечення від 04.11.2014 повідомлено, що у МОУ триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень, оскільки виділені асигнування на 2024 рік вичерпано. На рахунок відповідача надійшли кошти 04.02.2025, які в подальшому були перераховані позивачу за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Відтак відповідач провів усі нарахування на підставі рішень судів, але не виплатила такі через відсутність у бюджеті коштів на такі витрати. Просить в задоволенні позову відмовити.

04.03.2025 ОСОБА_1 скерував до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що усі наявні докази щодо позовних вимог ним було долучено до матеріалів справи. З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник військової частини Поптик В.І. щодо задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що сторонами визнається та не оспорюється, що підтверджується витягом з наказу №149 від 15.06.2016 командира військової частини НОМЕР_2 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 в справі №380/5759/23 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії Військової частини щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення у період з 14.04.2016 по 15.06.2016 та зобов`язано нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 15.06.2016 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), та здійснити виплату, з урахуванням виплаченої суми індексації. Дане рішення оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили 10.07.2023.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 в справі №380/28374/23 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 5025, 51 грн. за період з 16.06.2016 по 16.12.2016 включно. Зобов`язано Військову частину нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 30.11.2023, по дату фактичної виплати індексації. Дане рішення оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили 28.10.2024.

Згідно заявок-розрахунків військової частини НОМЕР_1 вбачається, що остання неодноразово зверталась до забезпечувального фінансового органу з метою отримання коштів за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для виплати належних позивачу коштів на підставі судових рішень.

Відповідно до листа Департаменту соціального забезпечення МОУ від 04.11.2014 повідомлено, що триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», оскільки виділені асигнування на 2024 рік вичерпано.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За вказаних обставин, в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 передбачено, що «у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справа про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказане свідчить про те, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, суд звертає увагу, що саме через страждання особи визначається поняття моральної шкоди, в свою чергу стражданням є відчуття глибоких душевних мук чи сильного фізичного болю, а не будь-яка тривала чи короткочасна негативна емоція, що може виникати у особи, як реакція на ті, чи інші дії або бездіяльність.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог та не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення заявленої ним суми моральної шкоди з відповідача, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду чи через Яворівський районний суд Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 31 березня 2025 року

Позивач: ОСОБА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ,

юридична адреса:

АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .

Суддя М.О. Білецька