Р І Ш Е Н Н Я№ 127/2977/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лисого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «СК «Альфа Гарант» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

В позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на її користь 14 015,50 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілого та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув внаслідок наїзду на нього автомобіля Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , що сталося ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За вказаним фактом 07.06.2024 відкрито кримінальне провадження №0000948.

Пізніше вказане провадження було закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Оскільки відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа Гарант», позивач звернулася до страховика з метою відшкодування витрат на поховання ОСОБА_2 в сумі 28 031 грн.

05.12.2024 ТДВ «СК «Альфа Гарант» сплатило позивачу вказаної суми у розмірі 14 015,50 грн.

Такий розмір відшкодування відповідач обгрунтував тим, що ДТП, внаслідок якого загинув потерпілий, сталося через порушення ним ПДР.

Відповідач не погоджується з вказаним розміром відшкодування, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 36).

Представник відповідача ТДВ «СК «Альфа Гарант» подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки смерть потерпілого ОСОБА_2 сталася внаслідок його грубої необережності, а тому страховою при виплаті страхового відшкодування було визначено суму відшкодування шляхом поділу суми витрат на поховання на кількість винних в ДТП осіб (потерпілого та водія автомобіля). Таким чином, відповідач належним чином виконав покладені на нього обов`язки щодо відшкодування шкоди, завданої смерть потерпілого. Крім цього, у відзиві просив зменшити витрати позивача на правничу допомогу. (а.с.43-47)

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лисий О.В. позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ТДВ «СК «Альфа Гарант» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 12.06.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.12)

З копії постанови про закриття кримінального провадження від 29.08.2024, винесеної слідчим ВРЗСТ СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Ігорем Поліщуком вбачається, що 07.06.2024 близько 21:50 год у темну пору доби водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_3 , в м. Вінниці, по проїзній частині вул. Хмельницьке шосе, поруч з будинком №4, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який був одягнений в одяг, на якому були відсутні світлоповертальні елементи, не переконавшись у власній безпеці, перетинавл.з проїзну частину поза межами пішохідного переходу. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, через які помер. Оскільки безпосередньою причиною ДТП стало порушення ОСОБА_2 ПДР України. У діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому слідчим прийнято рішення закрити кримінальне провадження №0000948 від 07.06.2024. (а.с.9-11)

ОСОБА_1 12.06.2024 здійснила поховання ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про поховання №1427 (а.с.13) та довідкою Вінницького обласного центру ритуальних товарів і послуг «Реквієм» №12/06/24-1 від 12.06.2024 (а.с. 14)

Внаслідок поховання позивач понесла витрати в сумі 28 031 грн., що підтверджується копією товарного чека №12/06/2024 від 12.06.2024. (а.с.15)

16.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого (а.с.16-17) та з заявою про страхове відшкодування, в якій просила відшкодувати їй витрати, пов`язані з похованням загиблого (а.с.18).

05.12.2024 відповідач сплатив позивачу 14 015,50 грн. (а.с.19)

07.12.2024 представник позивача адвокат Лисий О.В. звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з адвокатським запитом, в якому просив надати обгрунтування щодо сплати відповідачем лише половини витрат на поховання потерпілого. (а.с.22)

З копії відповіді ТДВ «СК «Альфа-Гарант» №12/7819 від 18.12.2024 вбачається, що сплата відповідачем лише половини суми витрат на поховання мотивоване тим, що безпосередньою причиною ДТП, яка стала причиною смерті ОСОБА_2 , стало порушення ним ПДР. Таким чином, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» поділило суму страхового відшкодування на кількість винних осіб, якими обумовлено настання ДТП. (а.с.23)

Стаття 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним станом на дат ДТП), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Судом встановлено, що позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування у встановлений законом строк.

Водночас, твердження відповідача про те, що до виплати підлягає лише половина витрат на поховання, оскільки смерть потерпілого сталася внаслідок його грубої необережності, суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Таким чином, витрати на поховання потерпілого відшкодовуються в повному обсязі, незалежно від наявності його вини.

Водночас, щодо розміру витрат на поховання, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, суд зазначає наступне.

Згідно із п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Зокрема, згідно листа Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Зі змісту вищенаведеної норми слідує, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями, а тому поминальний обід не входить до комплексу заходів щодо поховання особи.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 554/1793/15-ц,та від 30.10.2019у справі № 484/1407/17.

Позивач обґрунтовуючи розмір понесених витрат на поховання, які на її думку, повинні бути сплачені відповідачем, посилається на копію товарного чека, які містяться в матеріалах справи.

Однак, з урахуванням вищевикладеної правової позиції, заявлена сума таких витрат не підлягає відшкодуванню в повному обсязі, оскільки з товарного чеку вбачається, що сума витрат на поминальний обід становить 2 700 грн.

Проведення поминальних обідів не передбачено Законом України "Про поховання та похоронну справу" та не включено до Мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року N 193, тому дані витрати у зв`язку з тим, що вони проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання.

Крім цього, у вказаному товарному чеку зазначено, що до загальної суми витрат включено 800 грн. за доставку товарів.

Водночас, суд не може встановити, які саме товари та куди були доставлені, а тому неможливо однозначно встановити, що вказана послуга дійсно стосувалася витрат на поховання ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, враховуючи, що відшкодування витрат на поминальний обід не передбачено чинним законодавством, і матеріали справи не містять доказів того, що послуга з доставки товарів стосувалася процесу поховання ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення вказаних витрат на загальну суму 3 500 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на поховання ОСОБА_2 у розмірі 10 515,50 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов було задоволено частково, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,73 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат та їх розміру до позовної заяви долучено наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 15.09.2024, укладений між адвокатом Лисим О.В. та ОСОБА_1 (а.с.24-27); додаткову угоду №1 від 15.09.2024 до договору про надання правової допомоги від 15.09.2024 (а.с.28); детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору від 15.09.2024 від 20.01.2025 (а.с.29-30); квитанцію до прибуткового касового ордеру №б/н від 20.01.2025 (а.с.31); акт б/н прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.01.2025 (а.с.32).

Згідно з п.3.1 договору про надання правничої допомоги від 15.09.2024, за правничу допомогу, передбачену п.1.2 договору, клієнт сплачує адвокату винагороду гонорар в розмірі, визначеному додатком №1 до цього договору за домовленістю у фіксованій грошовій сумі. В п.3.2 договору зазначено, що погодинна оплата за тарифами, вказаному в додатку №1 до цього договору здійснюється відповідно до вартості послуг згідно додатку №1 до цього договору.

В п.1.2 додаткової угоди №1 від 15.09.2024 до договору про надання правової допомоги від 15.09.2024 зазначено, що розмір гонорару адвоката за ведення справи, а саме: витраченого часу, становить 500 грн. за годину роботи, відповідно до акту виконаних робіт та детального розрахунку наданих послуг, а також клієнтом сплачується сталою сумою за домовленістю 3 000 грн. за участь у судових засіданнях в судах першої інстанції, незалежно від кількості їх проведення, в яких було прийнято участь.

З детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги відповідно до договору від 15.09.2024 від 20.01.2025 та акту б/н прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.01.2025 вбачається, що адвокатом витрачено 10 годин роботи, що з урахуванням фіксованої суми в 3 000 грн. становить вартість витрат на правничу допомогу складає 8 000 грн.

Сплата позивачем вказаної суми адвокату підтверджується квитанцію до прибуткового касового ордеру №б/н від 20.01.2025.

Водночас, щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку необхідно стягнути з позивача на користь відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Водночас, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19 зазначає, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Крім цього, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №127/9918/14-ц).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з урахуванням обставин справи, її складністю та важливістю для сторін, обсягом виконаної адвокатом роботи, наявність сталої судової практики в даній категорії справ, тим, що позовні вимоги задоволено частково, а також наявність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1187, 1193, 1201 ЦК України, ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст.12, 13,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант`на користь ОСОБА_1 10 515,50 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілого.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави 908,73 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Г.Тороповського, 14.

Повний текст судового рішення складено 31.03.2025.

Суддя