С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/76/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

31 березня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Ходченко О.М.

представника Відповідачів - адвоката Заведія В.І.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним у зв`язку з його удаваністю, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна.

ІI. Описова частина

В липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з вимогами про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , нікчемним у зв`язку з його удаваністю.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року в справі було відкрите провадження.

19 липня 2018 року до суду надійшла заява з уточненими позовними вимогами, в якій ОСОБА_4 заявив дві позовні вимоги: про визнання вказаного договору удаваним та про визнання цього ж договору недійсним.

На підставі розпорядження керівника апарату Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2019 в справі проведено повторний автоматизований розподіл, за наслідками якого її передано в провадження судді Коробенка С.В.

У зв`язку зі смертю 08.11.2019 Позивача ОСОБА_4 в якості його правонаступника був залучений в якості Позивача ОСОБА_1 . (Том 2, а.с. 52)

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач зазначив наступне.

З 29.09.2004 Позивач, як він зазначив у позові, був власником квартири АДРЕСА_1 .

В травні 2010 року між ОСОБА_1 , сином Позивача, та ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість про отримання грошових коштів у борг в сумі 55000 доларів США під заставу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_4 .

Проте такі домовленості, як зазначав Позивач, були оформлені не договором позики і застави, а договором купівлі-продажу квартири від 18 травня 2010 року, згідно з яким ОСОБА_1 від імені ОСОБА_4 начебто продав її ОСОБА_5 , в інтересах якого діяв ОСОБА_2 .

Таким чином, як наполягав Позивач, при укладанні вказаного договору купівлі-продажу сторони приховували інший правочин, а саме договір позики грошових коштів під заставу нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Укладаючи саме такий, удаваний, правочин, ОСОБА_1 діяв на вимогу ОСОБА_2 , оскільки в іншому випадку той би не погодився надати позику, і ОСОБА_1 не зміг би започаткувати власну справу і вийти зі скрутного матеріального становища, в якому його сім`я перебувала на той час.

Позивач зазначає, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири в зазначеній квартирі проживав саме ОСОБА_1 зі своєю дружиною та двома дітьми, іншого житла в нього не було.

Удаваність укладеного договору, як зазначає Позивач, підтверджується фактом написання Відповідачем розписки від 18.05.2010 про те, що він зобов`язується не реєструвати своє право власності на квартиру до 19.05.2011.

Крім того, зазначені Позивачем обставини, як він вважав, підтверджуються вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в справі №335/3210/13-к, в якому зазначено про те, що ОСОБА_2 підтвердив ОСОБА_1 наявну можливість викупити квартиру, сплативши її вартість з урахуванням плати за користування коштами в розмірі 5% щомісяця, виходячи із загальної вартості угоди.

Також ОСОБА_4 зазначив, що ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_2 так і не передали будь-яких коштів за укладеним договором.

Таким чином, договір, укладений між сторонами, як зазначив Позивач, має всі ознаки удаваного, у зв`язку з чим він має бути визнаний недійсним.

19 листопада 2018 року до суду надійшов відзив Відповідача-2 ОСОБА_2 , в якому той виклав свої заперечення проти позову. Зазначив, що Позивач вже звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору від 18.05.2010, посилаючись на те, що він був укладений під впливом обману. Так само зазначав, що насправді він думав, що він підписував договір застави, а не договір купівлі-продажу, а Відповідач лище скористався правовою необізнаністю Позивача. Натомість, розглянувши справу №760/15356/15-ц, суд визначив, що жодних підстав вважати, що під видом договору купівлі-продажу укладався договір застави немає. Апеляційний суд м. Києва, переглядаючи рішення суду першої інстанції, погодився з висновками суду та зазначив, що доводи апеляційної скарги про те, що під час укладання договору купівлі-продажу квартири сторони приховували інший правочин, а саме договір позики грошових коштів під заставу майна - квартири - є безпідставними.

Крім того, Відповідач-2 звернув увагу на те, що всупереч вирваним Позивачем фразам із тексту вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2015, вказаним судовим рішенням Відповідача було виправдано від звинувачень у вчиненні шахрайства.

04 вересня 2019 року судом прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов обгрунтований тим, що зазначена квартира була набута ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі з нею, а тому вона належить до об`єктів спільної сумісної власності. Після смерті ОСОБА_5 згідно з договором про розподіл спадкового майна, укладеного з іншим спадкоємцем - ОСОБА_2 , уся квартира перейшла у її власність. А враховуючи, що Позивач не визнає такого її права, ОСОБА_3 просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності, таким чином захистивши його.

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року провадження в справі за зустрічним позовом закрите у зв`язку з відсутністю предмета спору.

У судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримав. Звернув увагу суду на судові рішення в іншій справі (№372/4359/15-ц), які свідчать про те, що практика укладення ОСОБА_2 договорів, за якими він набував у власність об`єкти нерухомого майна в якості забезпечення виконання зобов`язань особами, що беруть у нього позику, є звичайною. Відповідач користується вразливістю позичальників, які заради отримання позики готові передати у йому у власність на якийсь час належне їм майно під його обіцянку в подальшому, після погашення заборгованості, повернути таке майно. Натомість, за договором, укладеним з Позивачем, ОСОБА_2 , навіть самої позики не надав, відклавши передачу коштів на час після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, а потім взагалі відмовився від їх передачі.

Представник Відповідачів у судовому засіданні зазначив, що дійсність та законність укладеного договору вже перевірялася судом, а тому немає жодних підстав стверджувати, що сторони укладаючи договір купівлі-продажу, мали на увазі укладення саме договору позики з заставою нерухомого майна.

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. до суду не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

18 травня 2010 року між ОСОБА_4 , інтереси якого представляв ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , в імені якого діяв ОСОБА_2 , був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.

За умовами договору продавець передає у власність покупця, а покупець приймає належну продавцю квартиру АДРЕСА_1 і зобов`язується сплатити за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму. У п. 3 договору визначено, що продаж здійснюється за 180000 (сто вісімдесят тисяч) гривень, які ОСОБА_2 , представник покупця, зобов`язується передати представнику продавця ОСОБА_1 , який зобов`язується прийняти готівкою після узгодження проекту договору. Підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню продавця і покупця, та про одержання представником продавця повного розрахунку за продану квартиру і відсутність матеріальних претензій, які б стосувались розрахунків за продану квартиру.

В порядку п. 13 договору продавець зобов`язався передати квартиру покупцю для вільного користування і безперешкодного володіння у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень не пізніше 22.09.2010. При цьому сплатити заборгованість з комунальних послуг, звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку, передати покупцю ключі від квартири, технічні документи. Обов`язок продавця передати квартиру покупцю вважається виконаним у момент передачі покупцю ключів від квартири.

У п. 16 договору сторони стверджують, що це договір не приховує іншу угоду, не носить характеру удаваного чи фіктивного, тобто відповідає дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки.

Згідно зі ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами, щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати іншій правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин (п. 25 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України).

За наведених вище обставин справи вбачається, що обидві сторони при підписанні оспорюваного договору були ознайомлені зі змістом договору, погодилися з ним та особисто поставили свій підпис.

Обставини укладення оспорюваного договору, наявність факту обману зі сторони Відповідача досліджувались під час розгляду кримінальної справи, порушеної за заявою ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2015 ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано на підставі п.1 .ч.1 ст. 373 КПК України.

В мотивувальній частині вироку суд, оцінюючи письмові докази у справі, прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу від 18.05.2010, посвідчений Вовк І.І., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 4876, між ОСОБА_1 від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , від імені якого діяв ОСОБА_2 щодо продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений згідно вимог чинного законодавства, посвідчений нотаріально, містить всі істотні умови договору купівлі-продажу, обумовлену сторонами ціну продажу, має відомості щодо повного розрахунку за продаж квартири перед підписанням цього Договору та відсутність матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за продану квартиру.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 18.05.2010 вже був предметом дослідження судом у цивільній справі № 760/15356/15-ц. Позивач ОСОБА_4 просив визнати недійсним вказаний договір з посиланням на те, що під час його укладення він був введений в оману Відповідачем (ст. 230 ЦК України). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2018 у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Суд враховує, що хоч Позивач і не змінював підстави позову у вказаній справі, проте подаючи апеляційну скаргу на вказане рішення він серед іншого посилався і на удаваність укладеного правочину, що відповідає підставі позову, який розглядається у даній справі.

Так, переглядаючи рішення від 27.04.2018 в справі №760/15356/15-ц, суд апеляційної інстанції дав свою оцінку і твердженням Позивача про начебто удаваність укладеного договору. В постанові Київського апеляційного суду від 17.07.2018 зазначено наступне. ( Том 1, а.с. 132)

Колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про те, що довіреність видана Позивачем та надана згода дружини Позивача свідчать саме про їх намір на продаж (відчуження) квартири. Волевиявлення на передання квартири в заставу, як зазначає в позові Позивач як справжнє, не відображено в жодному з письмових документів.

Розписка ОСОБА_2 від 18.05.2010 про зобов`язання не реєструвати право власності на квартиру до 19.05.2011 вказаних обставин не спростовує. Так, вказане зобов`язання свідчить про домовленість щодо відкладення переходу права власності, яке відповідно до ст. 334 ЦК України виникає з моменту державної реєстрації, проте за умовами договору і передача майна мала відбутися не в день укладення договору, а не пізніше 22.09.2010. Але ці обставини не є притаманними договору застави (іпотеки), не суперечать вимогам визначеним законом щодо договору купівлі-продажу, і не спростовують умови визначені сторонами в оспорюваному договорі.

Наявність умови договору про обов`язок продавця передати квартиру у строк до 22.09.2010, спростовує і доводи апеляційної скарги, що сторони не мали на меті настання правових наслідків, так як син Позивача ( ОСОБА_1 ) продовжує проживати в спірній квартирі. Вказана обставина свідчить лише про порушення взятих на себе зобов`язань стороною Позивача. А обставини зняття з реєстраційного обліку в спірній квартирі малолітніх дітей до укладення правочину, на які посилався Позивач в апеляційній скарзі, додатково вказують про його намір на відчуження квартири без здійснення погодження з органом опіки і піклування.

А отже, як визначив Апеляційний суд, доводи апеляційної скарги про те, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири сторони приховували інший правочин, а саме договір позики грошових коштів під заставу нерухомого майна - квартири, є безпідставними.

Таким чином, вже є судове рішення, яке набрало чинності, в якому судом надана оцінка посиланням Позивача на те, що договір купівлі-продажу квартири від 18.05.2010 є удаваним правочином. Ці обставини не підлягають доказуванню в межах даної справи.

Викладене свідчить про необхідність відмови у задоволенні позову.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 215, 230 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання удаваним та недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

2.Витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на ОСОБА_1 .

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-2: ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: