ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2680/24 Номер провадження 22-ц/814/1589/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя, Дряниця Ю.В.

судді: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край»

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати),-

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути з ТОВ «Агро-Край» на її користь заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками з кадастровими номерами :00:001:0463 та :00:001:0464 за 2023 рік у загальному розмірі 11554,66 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 16 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Калина» укладено Договори оренди землі, відповідно до яких орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею по 1,7743 га, кадастровий номер :00:001:0463 та :00:001:0464, які розташовані на території Книшівської сільської ради, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Договір укладено на 7 років. Земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до Додаткових угод № б/н від 15.06.18 р. до договору оренди землі, кадастровий номер :00:001:0463 та :00:001:0464 від 16.11.2015 ТОВ «Агро-Край» прийняв на себе права та обов`язки сторони Орендаря.

Крім того, визначено, що орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 10% від нормативної грошової земельної ділянки, що складає 6821,71 грн за рік оренди.

Після смерті ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_1 успадкувала земельні ділянки площами по 1.7743 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:001:0463 та :00:001:0464, які розташовані на території Книшівської сільської ради.

Позивач вказує, що орендодавець у повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши у строкове орендне користування відповідачу відповідні земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Натомість, відповідач, у порушення строку та обов`язку, передбаченого договором оренди землі, не здійснив внесення на користь позивача орендної плати за 2023 рік.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 14.01.2025 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Край» задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками (кадастровий номер :00:001:0463 та :00:001:0464) за 2023 рік у розмірі 11554,66 грн.

Стягто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Стягто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Відповідач ТОВ «Агро-Край» оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в частині розподілу судових витрат. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення районного суду змінити, зменшивши судові витрати на правничу допомогу із 5 000,00 грн. до 3 000,00 грн.

Зазначає, що розмір адвокатських витрат в сумі 5 000,00 грн. є неспівмірним наданому об`єму адвокатських послуг у справі, яка є малозначною.

При постановленні рішення просить врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020 щодо застосування положень частини третьої статті 141 ЦПК України та необхідності при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу; а також практику Верховного Суду у справах №925/1545/20 від 18.02.2020 та №824/9/22 від 16.02.2023, яка сукупно підтверджує необхідність врахування складності справи та виконаних адвокатом послуг.

04.03.2025 року до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача- адвоката Рой І.В. на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, вважає, що суд, ураховуючи принцип диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати за власної ініціативи питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу.

Також просить застосувати до спірних правовідносин позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у справі №922/1964/21 від 16.11.2022, за змістом якої суд не вправі втручатися у правовідносини між адвокатом та клієнтом.

Зазначає, що витрати позивача на надання правової допомоги у цій справі склали 5000,00 грн., що включає в себе: консультацію з вивченням документів; складання адвокатського запиту; складання позовної заяви із направленням її до суду; за необхідності, подання до суду заперечень на відзив та подання клопотань. За домовленістю між адвокатом та клієнтом, остання упродовж 30-ти днів після постановлення рішення сплатить правничі витрати і, як стверджує представник позивача, відповідач не має права втручатися у їх договірні правовідносини.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Калина» укладено Договори оренди землі, відповідно до яких орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею по 1.7743 га, кадастровий номер :00:001:0463 та :00:001:0464, які розташовані на території Книшівської сільської ради, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 7 років. Земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до Додаткових угод № б/н від 15.06.18 р. до договору оренди землі, кадастровий номер :00:001:0463 та :00:001:0464 від 16.11.2015 зі згоди Орендодавця Орендар передав, а Новий орендар ТОВ «Агро-Край» прийняв на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди, де Новий орендар - ТОВ «Агро-Край». Орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 10% від нормативної грошової земельної ділянки, що складає 6821,71 грн за рік оренди.

Згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом від 14.08.2019, після смерті ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_1 успадкувала земельні ділянки площами по 1.7743 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:001:0463 та :00:001:0464, які розташовані на території Книшівської сільської ради.

В силу п.27 Перехідних Положень Земельного кодексу України строк дії договорів оренди землі від 16 листопада 2015 року було поновлено на один рік до 16.11.2023.

Районним судом встановлено, що ТОВ «Агро-край» має заборгованість перед ОСОБА_1 за оренду земельних ділянок в сумі 11554,66 грн. за 2023 рік, яку не виплачує без поважних причин.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, районний суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по оплаті орендної плати.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем доведено та не спростовано відповідачем, неналежність виконання останнім умов зобов`язання за договорами оренди в частині їх оплатності, а саме, не внесення на користь позивача суми орендної плати за користування земельними ділянками за період із 01.01.2023 по 01.11.2023.

Також суд вважав, що підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, рішення районного суду переглядається у частині розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Рой І.В. на підставі договору про надання адвокатських послуг б/н від 22.05.2024, із урахуванням додаткової угоди №1, сторони погодили наступне: клієнт протягом 30 робочих днів з моменту винесення рішення по справі здійснює оплату вартості послуг з надання правової допомоги в розмірі 5 000,00 грн./а.с.38-40/

16.07.2024 клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Рой І.В. складено Акт виконаних робіт №1 до договору про надання правової допомоги №б/н від 22.05.2024, за змістом якого, до переліку наданих юридичних послуг виконавцем віднесено: 1) консультацію (22.05.2024) 500,00 грн.; складання та подання адвокатського запиту до ТОВ «Агро-Край» - 1000,00 грн.; 3) складання та подання позовної заяви 3000,00 грн.; 4) складання та подання клопотання про витребування доказів 500,00 грн. Всього до сплати 5 000,00 грн./а.с.40 зворот/

27.08.2024 ТОВ «Агро-Край» подано до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого, серед іншого зазначено, що заявлена в позові сума судових витрат на професійну правничу допомогу є не співмірною із складністю відповідної роботи адвоката, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Вказано, що обсяг наданих адвокатом послуг є завищеним, оскільки справа є малозначною та такою, що не потребує великої правової кваліфікації. /а.с.49-51/

При постановленні рішення в оскаржуваній частині, районний суд виходив із того, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена позивачем є співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності та розумності їх розміру.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, не погоджується з огляду на наступне.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

При постановленні рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції наведені норми процесуального права та позицію Верховного Суду неправильно застосував, залишивши без належного реагування доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, що витрати на адвоката є завищеними та такими, що не відповідають критеріям складності справи.

Між тим, апеляційний суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 5 000,00 грн., застосуванню підлягає позиція Великої Палати Верховного Суду, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тому з огляду на малозначність спору та сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог орендодавців до ТОВ «Агро-Край» про стягнення орендної плати, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що постановлений до стягнення розмір правничих витрат у 5 000,00 грн. є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 3 000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Доводи представника позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу ґрунтуються на загальному цитуванні норм процесуального закону та нерелевантній практиці Верховного Суду по відношенню до спірних правовідносин. Натомість, фінансова спроможність ТОВ «Агро-Край» сплатити 5000,00 грн. правничих витрат не спростовує висновки суду апеляційної інстанції щодо їх неспівмірності зі складністю справи та ціною позову. Тоді як відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині слід змінити, зменшивши розмір правничих витрат, постановлених до стягнення із ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 із 5 000,00 грн. до 3 000,00 грн. В іншій частині рішення районного суду апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст.ст.367, 368,374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» - задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року змінити в частині розміру витрат на правову допомогу постановлених до стягненні із Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 , зменшивши його із 5 000,00 грн. до 3 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Ю.В. Дряниця

Судді Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак