Справа №461/1529/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Штогрина В.

представника позивача Чижович І.З.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачазаборгованість в сумі 13527,73 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 31.05.2018 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-11185-18 зі змінами від 22.01.2020, згідно з п.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 21,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Договір був укладений на термін до 30.05.2021 (п. 4.1 Договору). Однак після закінчення терміну дії Договору відповідач свого обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди вчасно не виконав. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01.12.2021 задоволено позовні вимоги Управління комунальної власності у справі №461/6527/21 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути шляхом виселення нежитлові приміщення заг.пл.21,8 кв.м за адресою АДРЕСА_2 . Постановою Львівського апеляційного суду від 17.02.2023 рішення Галицького районного суду м.Львова від 01.12.2021 залишено без змін. Проте відповідач не повернув орендовані нежитлові приміщення. Орендарю за прострочення повернення орендованих приміщень з 31.05.21 до 23.02.22 р. нараховувалась неустойка. Заборгованість ОСОБА_1 перед Управлінням комунальної власності складає 13527,73 грн (686,89 грн орендної плати та 12840,84 грн неустойки), яка виникла фактично за період з травня 2021 до моменту введення воєнного стану. За наведених обставин, просить позов задовольнити та стягнути вищезазначену заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача Чижович І.З. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задоволити. Надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що дійсно отримав в оренду нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Позовні вимоги заперечив, оскільки стверджує, що в гаражі не зберігав машину. Вважає, що протягом 15 років сплачував орендну плату позивачу незаконно, порушень з його боку поліцією не було виявлено. Зазначив, що гаражем, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не користується вже 2 роки, в зв`язку із чим вважає позовні вимоги необгрунтованими. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31.05.2018 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-11185-18 зі змінами від 22.01.2020, згідно з п.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 21,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 3.3 Договору у зв`язку з фактичним використанням орендарем об`єкта оренди за попереднім договором, об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання даного Договору.

Договір був укладений на термін до 30.05.2021 (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п.9.1 Договору повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії цього Договору або дострокового його припинення чи розірвання.

Однак після закінчення терміну дії Договору відповідач свого обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди вчасно не виконав. Управління комунальної власності зверталось до суду із позовною вимогою про зобов`язання орендаря повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01.12.2021 задоволено позовні вимоги Управління комунальної власності у справі №461/6527/21 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути шляхом виселення нежитлові приміщення заг.пл.21,8 кв.м за адресою АДРЕСА_2 . Постановою Львівського апеляційного суду від 17.02.2023 рішення Галицького районного суду м.Львова від 01.12.2021 залишено без змін.

Як встановлено рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01.12.2021 у справі №461/6527/21 Договір був припинений 30.05.21 у зв`язку із закінченням терміну його дії, що має преюдиційне значення для даної справи.

Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п. 9.1. цього договору (закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання). Відповідно до п. 9.4. при передачі об`єкта оренди складається акт здачі приймання.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, позивачем не повернено орендовані нежитлові приміщення і станом на момент звернення із даною позовною заявою.

Згідно з ч.2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Відповідно до п.9.9 Договору якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення об`єкта оренди у порядку та строки, передбачені ч.9 Договору орендодавець нараховує орендареві неустойку у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за весь час прострочення обов`язку щодо повернення об`єкта оренди.

Таким чином орендарю за прострочення повернення орендованих приміщень з 31.05.21 до 23.02.22 нараховувалась неустойка.

Починаючи з 24.02.2022 неустойка за прострочення повернення приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись ухвалою Львівської міської ради №2239 від 18.08.2022 «Про окремі питання управління комунальним майном у зв`язку із введенням воєнного стану», не нараховувалась.

Проте не оплаченою є неустойка, нарахована за період з 31.05.2021 до 23.02.22, а також не в повній мірі оплачена орендна плата, нарахована до 30.05.2021.

Вказане підтверджується довідкою про заборгованість №4-2302-2053 від 21.02.2025 із якої вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед Управлінням комунальної власності складає 13527,73 грн (686,89 грн орендної плати та 12840,84 грн неустойки), яка виникла фактично за період з травня 2021 до моменту введення воєнного стану.

Статтями 15,16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.19 цього ж Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Однак, всупереч умовам укладеного договору та вимогам вищезазначених законодавчих актів, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав.

Згідно з Ухвалою Львівської міської ради №2239 від 18.08.2022 року «Про окремі питання управління комунальним майно, у зв`язку із введенням воєнного стану» на період з 24.02.2022 до припинення чи скасування воєнного стану орендарю неустойка не нараховується.

З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги представлений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності заборгованості до суду не надходило.

Крім того, cуд не погоджується з доводами відповідача прийняти в якості підстав для відмови у позові ті обставини, що він не користувався гаражем, не ставив там машину. Відповідач всупереч умовам договору своєчасно не повернув орендований об`єкт орендодавцю. Тому орендодавець правомірно нарахував відповідачу відповідну заборгованість, яка випливає з умов договору оренди. Для вирішення питання про стягнення орендної плати не має принципового значення той факт, чи користувався орендар орендованим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст.5 ЦПК України здійсню ючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи матеріали справи та подані докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, так як позов задоволено в повному обсязі.З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати в розмірі 2422,4 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 259, 351 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задоволити позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення боргу.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) заборгованість в сумі 13527,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, )2422,40 грн. витрат на оплату судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01.04.2025 р.

Суддя: Радченко В.Є.