Провадження № 2/582/20/25
Справа № 582/110/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Яковенко Н.М., за участю секретаря Ярмоленко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В :

22 січня 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Гуренко Г.Д. звернулася до суду із цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за кредитним договором №1298-8406 від 07.11.2023 у розмірі 25000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.11.2023 між позивачем та відповідачем за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua) було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1298-8406 на наступних умовах. Позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі кредиту 5000 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів; за зниженою процентною ставкою 2,5 % в день, стандартна процентна ставка 3,00% в день. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання, а саме отримав кредитні кошти, протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору не відмовився від договору. Відповідач порушив умови кредитного договору, в добровільному порядку заборгованість не погашає, у зв`язку з чим станом на 02.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитом склав 49650 грн. Позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 24 650,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 000,00 гривень. Тому позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 25000 грн., з яких 5000 грн прострочена заборгованість за кредитом; 20000 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Ухвалою суду від 24.01.2025 у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

14.02.2025 представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Усенко А.В., направив до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги позивача не визнав, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що у позивача починаючи із 21.01.2023 відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором, враховуючи отримання кредиту 07.11.2023 на строк 14 календарних днів. Натомість, позивач нарахував проценти відповідачу по 01.09.2024, виходячи зі строку кредитування 300 днів. Також представник вказує на відсутність доказів перерахування коштів відповідачу, оскільки позивачем не надано до позовної заяви доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та АТ КБ "ПриватБанк", яке здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача, а саме, договору N 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019 року. Матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" як кредитних на рахунки АТ КБ "ПриватБанк" для здійснення переказу коштів на виконання вимог Договору про відкриття кредитної лінії №1298-8406 від 07.11.2023 року для подальшого переказу їх відповідачу. Вказує, що матеріали позову не містять документів ідентифікації належності електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Також представник позивача вказує на несправедливість нарахованого розміру відсотків за користуванням кредитом в сенсі Закону України «Про захист прав споживачів». Тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Представник позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відповідь на відзив до суду не надав. Разом з позовною заявою надіслав до суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Представник відповідача Усенко А.В. направив до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі та участі представника.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.11.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1298-8406 (а.с.18-30).

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 5 000,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період* 14 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день; базовий період проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у Договорі і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Зокрема, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є серед іншого використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії №1298-8406 від 07.11.2023, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А8979, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідач факт отримання коштів від позивача заперечує, вказуючи про те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували виконання позивачем умов п. 4.6. договору про відкриття кредитної лінії № 1298-8406 від 07.11.2023 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Крім того матеріали справи не містять даних, які б підтверджували належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору саме ОСОБА_1 .

Позивач стверджує, що видав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті.

На підтвердження цієї обставини позивачем надано довідку ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту №1298-8406 від 07.11.2023 ОСОБА_1 через систему платежів LiqPay, яка підписана Директором ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Резуєвим Є.В (а.с.68) також лист АТ КБ «ПриватБанк» від 30.12.2024 ( а.с.53-67), з якого встановлено, що на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перерахував кошти по відповідним платежам, серед яких на аркуші справи 58 є інформація про платіж , який був здійснений 07.11.2023 за номером договору 1298-8406 на карту НОМЕР_1 на суму 5000 грн.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження № 61-17205ск19.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п.62 п.63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:1) назву документа (форми); 2) дату складання;3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

Суд вважає, що довідка, яка видана керівником ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування коштів ОСОБА_1 не є первинним документом, інформація, яка в ній зазначена, залежить тільки від волевиявлення позивача, а тому вона не може бути доказом належного виконання кредитором своїх обов`язків за договором про відкриття кредитної лінії.

З наданого листа АТ КБ «ПрватБанк» щодо проведених платежів, неможливо ідентифікувати платіж , який був здійснений 07.11.2023 за номером договору 1298-8406 на карту НОМЕР_1 на суму 5000 грн як такий, що надійшов на картковий рахунок відповідача, оскільки відсутні докази належності карткового рахунку саме ОСОБА_1 та відсутня виписка з рахунку, належного відповідачу про зарахування вказаного вище платежу

Позивач доказів на підтвердження вказаних вище обставин суду не надав, з клопотанням про витребування відповідних доказів від АТ КБ «ПриватБанк» не звертався, тому суд позбавлений можливості пересвідчитися у тому, що позивач виконав свої зобов`язання за договором надав відповідачу кошти, про стягненнях яких разом з відсотками за користування ними заявив позовну вимогу.

Розрахунок заборгованості за договором сам по собі не є підставою задоволення позовних вимог, оскільки він є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику ОСОБА_1 в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19.

Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

Оскільки відповідні первинні документи, зокрема виписка по рахунку, докази належності електронного платіжного засобу ОСОБА_1 суду не надані, з врахуванням наведених вище норм права та правових позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову через недоведеність позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню та покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Сумського апеляційного суду.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Н. М. Яковенко