РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору

встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «Консалт Солюшенс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 418,09 доларів США, що станом на момент подачі заяви еквівалентно 17413,45 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 10.08.2007 між Акціонерним товариством «Факторіа-Банк» (далі АТ «Факторіал-Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 158-в/41 на придбання автотранспорту, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 10079,00 дол.США на строк до 09.08.2012.

23.03.2009 на підставі рішення Загальних зборів АТ «Факторіал-Банк» був затверджений передавальний акт відповідно до якого до ПАТ «Фідобанк» були передані всі активи та зобов`язання АТ «Факторіал-Банк».

Відповідно до статуту, затвердженого рішенням загальних зборів ПАТ «Фідобанк» від 14.04.2016, ПАТ «Фідобанк» змінило найменування на ПАТ «СЕБ Банк».

Через невиконання відповідачем грошових зобов`язань заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.11.2-13 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СЕБ Банк» заборгованість по кредитному договору від 10.08.2007 № 158-в/41, яка складається із заборгованості по кредиту -2436,79 дол.США, що еквівалентно 19477,26 грн., заборгованість за відсотками 408,18 дол.США, що еквівалентно 3262,58 грн.. а також комісією в сумі 1675,37 грн. та пенею в сумі 226,63 грн., всього заборгованість в сумі 2844,97 дол.США та 1902.00 грн., що в еквіваленті складає 24641,84 грн., та 246,42 грн. судового збору.

03.02.2021 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» за результатами електронного аукціону від 19.01.2021, укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 28. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло право вимоги за договором кредиту № 158-в/41 на придбання автотранспорту від 10.08.2007.

14.12.2021 ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі № 489/8178/13 за заявою ТОВ «Консалт Солюшенс» замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого у цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.11.2013 відповідачем не виконується, сума заборгованості після ухвалення вказаного рішення є незмінною та становить 2844,97 дол.США.

Так як вказане зобов`язання є грошовим, відповідно у позивача виникло право на застосування наслідків його порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а саме право вимоги на стягнення з відповідача трьох процентів річних.

Так як починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 30.06.2023, а починаючи з 24.02.2022 перебіг строку позовної давності зупинився на строк дії в Україні воєнного стану, який триває по теперішній час, то сторона позивача здійснила розрахунок трьох процентів річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022.

Посилаючись на наведене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по трьом процентам річних, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, в розмірі 418,09 дол.США, що еквівалентно 17413,45 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 19.02.2025 продовжено розгляд справи у зв`язку із повторним направленням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Направлена на останню відому адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.11.2013 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість по кредитному договору від 10.08.2007 № 158-в/41, яка складається із заборгованості по кредиту -2436,79 дол.США, що еквівалентно 19477,26 грн., заборгованість за відсотками 408,18 дол.США, що еквівалентно 3262,58 грн.. а також комісією в сумі 1675,37 грн. та пенею в сумі 226,63 грн., всього заборгованість в сумі 2844,97 дол.США та 1902.00 грн., що в еквіваленті складає 24641,84 грн., та 246,42 грн. судового збору.

03.02.2021, за результатами електронного аукціону від 19.01.2021, оформленого протоколом № UA-EA-2020-12-23-000001-b, між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 28. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло право вимоги за договором кредиту № 158-в/41 на придбання автотранспорту від 10.08.2007, що підтверджується Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та Боржників/Поручителів/Заставодавців за такими договорами, який є додатком № 1 до вказаного договору.

14.12.2021 ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва у справі № 489/8178/13 за заявою ТОВ «Консалт Солюшенс» замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого у цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.12.2021 визнано вважати неподаною та повернуто апелянту.

Із позову вбачається, що так як ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.08.2007 № 158-в/41, стягнутої заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.11.2013 то позивач скористався своїм правом на стягнення з відповідача трьох процентів річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України за період з 02.04.2017 по 23.05.2022.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судом встановлено, що позичальник неналежним чином виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 24641,84 дол. США та 1902,00 грн., що в еквіваленті складає 24641,84 грн.

Із позову вбачається, що стягнута рішенням заборгованість відповідачем не погашена.

Отже, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Такий висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду наведеному в постанові від 08.11. 2019 у справі № 127/15672/16-ц.

У постанові Верховного Суду 07.08.2023 у справі № 752/9858/21 (провадження № 61-6097св23) наведено висновок: «що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із наведеного в позові розрахунку вбачається, що його зроблено за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 та розмір грошового стягнення трьох процентів річних із заборгованості встановленої рішенням суду (2844,97 дол.США) складає 418,09 дол.США, що станом на день подання позовної заяви в еквіваленті відповідно до курсу НБУ становить 17413,45 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц викладено правовий висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Враховуючи наведене та доведення позивачем порушення відповідачем грошових зобов`язань, встановлених рішенням суду від 26.11.2013, відповідно до якого заборгованість стягнута в іноземній валюті доларах США, тобто валюті кредиту, вимога про стягнення трьох процентів річних підлягає задоволенню у розмірі вказаному позивачем в іноземній валюті доларах США, який перевірено судом, без значення еквіваленту в гривнях на дату подання позову до суду.

Стосовно посилання позивача на пункти 12, 18, 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України та строки позовної давності, суд їх до уваги не приймає, оскільки позивач просить стягнути три проценти річних за період до введення в Україні воєнного стану, а застосування строку позовної давності здійснюється лише за заявою сторони, що в даному випадку відсутнє.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в якості судового збору за звернення до суду із цим позовом 2422,40 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позовні вимоги задоволено у розмірі вказаному позивачем на підставі частини першої статті 141 ЦПК України понесені останнім витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. (позов подано через «Електронний суд») підлягають стягненню з відповідача у вказаному розмірі.

Щодо витрат на правничу допомогу, які позивач вказав, що планує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 5000,00 грн., розподіл цих витрат суд не здійснює, оскільки відповідно до частини восьмої статті 141 ПК України позивач не надав суду доказів (договорів, рахунків тощо) несення таких витрат.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошову суму у розмірі 418,09 доларів США (чотириста вісімнадцять доларів США 09 центів) та судовий збір в сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», , місцезнаходження: м. Одеса, вул. Пушкінська, 36,офіс 308;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 01.04.2025.

Суддя І.В.Коваленко