Справа № 197/124/25
Провадження № 2/197/268/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Гетьманенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Широке позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНАС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНАС» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №469481 від 05.01.2021 у розмірі 16126,05 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Позов мотивовано тим, що між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 05.01.2021 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №469481. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 18 750 грн строком на 730 днів з кінцевим терміном повернення 05.01.2023 включно. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом 25% в день; за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 16 126,05 грн.

Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. У прохальній частині позовної заяви представником позивача було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача (а.с. 7).

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляд справи, про причини своєї неявки не повідомила, надала суду письмову заяву про розгляд справу за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, просить суд зменшити судовий збір на 50%.

Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 05.01.2021 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №469481. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 18 750 грн строком на 730 днів з кінцевим терміном повернення 05.01.2023 включно. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом 25% в день; за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 16 126,05 грн.

ОСОБА_1 ознайомилася та особисто підписала Договір про надання споживчого кредиту №469481 від 05.01.2021 (а.с. 24-26).

21 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю«СЛОН КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу №2102-24, відповідно до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитним договорами, кредитором у яких було ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за Договором про надання споживчого кредиту №469481 від 05.01.2021, що підтверджується Витягом з реєстру прав вимоги (а.с. 13).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст.1082 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст.1084 ЦК України).

У частині першій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив нарахування відсотків за користування кредитними коштами у межах строку дії кредитного договору (з 05.01.2021 по 01.05.2023, розрахунок яких було здійснено на підставі боргу по тілу кредиту, що підтверджується наданою суду довідкою-розрахунком про стан заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №469481 від 05.01.2021 (а.с. 14-19), який не спростований відповідачем, як і не спростовано відсутність його волевиявлення на погодження вказаної процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.

Згідно з вищевказаною довідкою-розрахунком, заборгованість відповідача перед позивачем становить 16126,05 грн з яких: 9848,97 грн - заборгованість по тілу; 6277,08 грн заборгованість по відсотках.

Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач повністю визнав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Судом встановлено, що понесені ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНАС» витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн, підтверджуються матеріалами справи: копією свідоцтва адвоката Білецького Б.М. серії КС № 5618/10 від 17.03.2016 (а.с. 38); договором про надання правничої допомоги №42649746 від 01.11.2024 (а.с. 22-23); додатковою угодою №469481 від 28.01.2025 до Договору про надання правничої допомоги №42649746 від 01.11.2024; додатковою угодою №1 від 12.12.2024 до Договору про надання правничої допомоги №42649746 від 01.11.2024 актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2025 (а.с. 11); Детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. (а.с. 20)

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, за відсутності заперечень щодо таких витрат від відповідача, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції про сплату № 1868-3708-7873-6961 від 12.02.2025 (а.с. 41), позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з вищенаведеного, стягненню з відповідача підлягають 1211,20 грн судового збору, а інші 1211,20 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 536, 629, 1054, 1055 ЦК України, суд

вирішив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНАС»(місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) до ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНАС»заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №469481 від 05 січня 2021 року у розмірі 16 126 (шістнадцять тисяч сто двадцять шість) гривень 05 копійок, з яких: 9848,97 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6277,08 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНАС»сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн, а в загальному 7211 (сім тисяч двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНАС»з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно квитанції про сплату № 1868-3708-7873-6961 від 12 лютого 2025 року, що становить 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 01.04.2025.

Суддя М.В. Панчук