Справа № 570/6622/24
Номер провадження 2/570/565/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Хмари М.В.

відповідачки ОСОБА_2

представника третьої особи - органу опіки та піклування Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області Примич С.О.

дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Покликаючись на те, що матір дітей не цікавиться життям дітей, ніякої участі у вихованні дітей не приймає, не надає допомоги на їх утримання, позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідачку ОСОБА_2 стосовно її дітей: доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №3, вчинений 20.02.2008 р. Верхівською сільською радою Рівненського району Рівненської області); доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження №18, вчинений 22.12.2014 р. виконавчим комітетом Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області).

Провадження у справі було відкрито 03.01.2025 року, справа призначалася до розгляду (з урахуванням дат проведення підготовчого судового засідання) на 30.01.2025 р., 18.02.2025 р., 04.03.2025 р., 25.03.2025 р.

До справи був залучений орган опіки та піклування в особі Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області (виконавчий комітет), взамін зазначеного позивачем органу опіки та піклування Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області.

Були заявлені клопотання про долучення письмових доказів, про допит свідків, які судом задоволені.

В судовому засіданні позивач позов підтримав. Пояснив суду, що змушений був розірвати шлюб з відповідачкою через те, що вона зловживала алкогольними напоями. Діти залишилися проживати з ним. Він утримує дітей, забезпечує їх всім необхідним, цікавиться їх життям, здоров`ям, виховує дітей. Оскільки відповідачка фактично самоусунулася від виховання дітей, своєю поведінкою негативно на них впливає, не надає допомоги на утримання дітей, то він вирішив звернутися до суду з зазначеним позовом, який просить задоволити.

Представник позивача позов підтримала. Додала, що діти не хочуть проживати з матір`ю, вони її бояться. Матір взагалі не цікавиться життям дітей. За наведеного просить суд задоволити позов.

Відповідачка позов не визнала. Пояснила, що 18 березня 2025 року вона була у школі та цікавилася навчанням дітей, знає як звали класного керівника старшого сина ОСОБА_5 . Вона не може надавати дітям матеріальну допомогу, оскільки не має грошових коштів. На запитання як вона бачить у майбутньому свої дії щодо виховання та утримання дітей, налагодження з ними відносин відповіла, що діти можуть прийти до неї жити. Проте зазначила, що умови проживання дітей у неї можуть бути незадовільними, вона не має коштів щоб утримувати дітей, але «якось воно буде». Не відповіла, яким чином вона має відновити стосунки з дітьми, як буде їх виховувати, що буде робити для їх розвитку.

Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дітей. Додала, що служба у справах дітей детально вивчала ситуацію, яка склалася в сім`ї. Батько дітей приймає активну участь в житті дітей. Він займається їх вихованням, стежить за успішністю, забезпечує нормальні побутові умови для проживання дітей, забезпечує дітей всім необхідним для забезпечення їх розвитку, вміє знаходити компромісні рішення з дітьми. Діти мають одяг відповідно до сезону. Діти уклали декларацію з сімейним лікарем, і це зробив їх батько. Він же спілкується з сімейним лікарем у випадку такої необхідності, також здоров`ям дітей цікавиться бабуся дітей (матір позивача). Діти відвідують сімейного лікаря разом з татом. Позивач не чинить перешкод відповідачці у спілкуванні з дітьми, проте вона не проявляє до дітей ніякого інтересу. За наведеного наявні підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Обставини, встановлені при розгляді справи.

Позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають троє дітей: на даний час повнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 червня 2017 року на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/3955/16-ц шлюб було розірвано. Причиною розірвання шлюбу було те, що позивач не бажав надалі проживати з відповідачкою через зловживання нею алкогольними напоями.

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем.

У 2018 році з огляду на негативну поведінку відповідачки, яка розпивала алкогольні напої у громадських місцях, через що однокласники глузували з доньки, та на прохання старшої доньки ОСОБА_3 батько перевів доньку із філії «Верхівська гімназія» опорного закладу «Дядьковицький ліцей Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області» до Опорного закладу «Дядьковицький ліцей Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області».

Менша донька ОСОБА_4 також пішла до першого класу до Опорного закладу «Дядьковицький ліцей Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області».

При розгляді справи була заслухана думка дітей.

ОСОБА_7 пояснила, що пам`ятає з дитинства, як мама була в стані сп`яніння, і їй доводилося самостійно доглядати за меншою сестричкою, годувати її, замінювати памперси. Через таку поведінку матері вона змушена була змінити навчальний заклад. Зараз мама їх телефонує, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння, або коли захворіла, щоб їй поспівчували. У розмові допускає нецензурну лайку, принижує. Вона не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами в школі. Відповідачка має негативний влив на неї, вона не хоче проживати з відповідачкою. Почуття любові до матері відсутнє, також вона не відчуває зв`язок між собою та відповідачкою, який би мав бути між дитиною та матір`ю.

ОСОБА_4 пояснила, що матір не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами в школі. Вона не хоче проживати з мамою, не має бажання з нею спілкуватися.

Свідок ОСОБА_8 дала суду показання про те, що позивач приділяє увагу вихованню дітей, забезпечує їх всім необхідним, оздоровлює дітей. А відповідачка взагалі самоусунулася від виховання дітей, зловживає алкогольними напоями. Через це діти просили перевести їх до іншого навчального закладу, бо з дітей глузували у школі.

Свідок ОСОБА_9 дав суду покази про те, що часто буває в гостях у позивача. Саме позивач займається як вихованням, так і утриманням дітей. За всі рази, скільки він відвідував позивача та дітей, відповідачку жодного разу там не бачив.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 20.02.2025 року № 26, вважають за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Норми законодавства.

Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину.

Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов`язаний зі здоров`ям дитини.

Обов`язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно п.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова КЦС ВС від 26.01.2022 р. у справі № 203/3505/19).

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Висновки суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Суд звертає увагу на позицію, висловлену в постанові КЦС ВС від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18. Вона полягає в тому, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав(постанова КЦС від 29.09.2021 року, справа 459/3411/18).

А в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 КЦС ВС вказав, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати в майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не виконує положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов`язків з виховання та утримання дітей.

А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивача про те, що відповідачка не цікавиться життям дітей, не приділяє увагу їх вихованню, не займається їх духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Така поведінка відповідачки свідчить про те, що матір дітей не діє в інтересах дітей.

Таким чином відповідачка не виконує приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення дітей.

Відповідачка не здатна забезпечити безпечне середовище своїм дітям.

При розгляді справи не підтвердилася наявність справжнього та належного інтересу відповідачки до власних неповнолітніх дітей.

Тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення.

Судові витрати.

Позивач не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідачки на його користь.

Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі волі позивача.

Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав - задоволити повністю.

ОСОБА_2 позбавити батьківських прав стосовно її дітей:

- доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №3, вчинений 20.02.2008 р. Верхівською сільською радою Рівненського району Рівненської області);

- доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження №18, вчинений 22.12.2014 р. виконавчим комітетом Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_1 ).

Відповідачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області (, адреса: вул. Млинівська, 33а, с. Дядьковичі Рівненського району Рівненської області).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 28 березня 2025 року.