АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року

м. Чернівці

справа № 569/17653/23

провадження 22-ц/822/87/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ»

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2024 року, головуючий у першій інстанції Вольська-Тонієвич О.В.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» у вересні 2023 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Зазначало, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» за договором про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 заборгованість в сумі 85234 грн 58 коп., яка складається з боргу в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп., витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

Постановою старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Адамчо В.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/9870/20, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 17 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» заборгованості за договором про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 заборгованість в сумі 85234 грн 58 коп., яка складається з боргу в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп., витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» укладено договір відступлення права вимоги від 23 червня 2021 року, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» щодо примусового виконання виконавчого листа №569/9870/20, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 17 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» заборгованості за договором про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 заборгованість в сумі 85234 грн 58 коп., яка складається з боргу в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп., витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

Посилалося на невиконання ОСОБА_1 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 за період з 13 січня 2021 року по 15 вересня 2023 року інфляційні трати в розмірі 38175 грн 50 коп., три проценти річних від простроченої сумі в розмірі 6837 грн 45 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» інфляційні втрати в сумі 11275 грн 32 коп., три проценти річних в сумі 2851 грн 25 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2024 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» трьох процентів річних та інфляційних втрат з 24 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» до ОСОБА_1 в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат з 24 лютого 2022 року задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38.

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець надає для замовника послуги інформаційно-консультаційного характеру, спрямовані на укладення замовником угоди про відчуження об`єкта нерухомості, який вказаний в пункті 6.9, а замовник зобов`язується спожити послуги та оплатити їх у строк та на умовах, передбачених даним договором.

Вважає, що у ОСОБА_1 виник обов`язок сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» три проценти річних та інфляційні втрати за період з 13 січня 2021 року (наступний день після набрання законної сили рішенням у справі №569/9870/20) по 15 вересня 2023 року (звернення до суду з позовом).

У разі невиконання зобов`язання у зв`язку з воєнним станом ОСОБА_1 повинна була довести факт невиконання зобов`язання у зв`язку з настанням обставин непереборної сили.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не залишення без розгляду пояснення представника відповідача адвоката Ватаманюка Ю.М., яке за змістом є відзивом на позовну заяву, наданого поза межами строку, встановленого судом першої інстанції для подання відзиву.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПКУкраїни лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» трьох процентів річних та інфляційних втрат з 13 січня 2021 року по 24 лютого 2022 року не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає захисту право Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» на стягнення з ОСОБА_1 за період з 13 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року трьох процентів річних в сумі 2851 грн 25 коп., інфляційних втрат в сумі 11275 грн 32 коп.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на обов`язок боржника ОСОБА_1 сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» три проценти річних та інфляційні втрати.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, з 24 лютого 2022 року на підставі положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38.

За змістом заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у справі №569/9870/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» за договором про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 заборгованість в сумі 85234 грн 58 коп., яка складається з боргу в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп., витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

Постановою старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Адамчо В.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/9870/20, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 17 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» заборгованості за договором про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 заборгованість в сумі 85234 грн 58 коп., яка складається з боргу в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп., витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» укладено договір відступлення права вимоги від 23 червня 2021 року.

На підставі пункту 1 договору первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги до ОСОБА_1 за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 та за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у справі №569/9870/20, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» щодо примусового виконання виконавчого листа №569/9870/20, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 17 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» заборгованості за договором про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 заборгованість в сумі 85234 грн 58 коп., яка складається з боргу в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп., витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

Згідно розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» три проценти річних за період з 13 січня 2021 року по 15 вересня 2023 року становить 6837 грн 45 коп., інфляційні втрати за період з 13 січня 2021 року по 15 вересня 2023 року дорівнюють 38175 грн 50 коп.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом правового висновку Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс15 статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38.

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець надає для замовника послуги інформаційно-консультаційного характеру, спрямовані на укладення замовником угоди про відчуження об`єкта нерухомості, який вказаний в пункті 6.9, а замовник зобов`язується спожити послуги та оплатити їх у строк та на умовах, передбачених даним договором.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у справі №569/9870/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» за договором про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 заборгованість в сумі 85234 грн 58 коп., яка складається з боргу в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп., витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» укладено договір відступлення права вимоги від 23 червня 2021 року.

На підставі пункту 1 договору первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги до ОСОБА_1 за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38, за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у справі №569/9870/20, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Отже, у справі, яка переглядається, права вимоги за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38, за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у справі №569/9870/20, перейшло від первісного кредитора Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ», який за відступленою вимогою набув обсяг прав, визначених договором.

За змістом частини 1, 3 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Приписами до ч.1 ст.598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_1 обов`язку за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 з здійснення оплати в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц відступила від правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, яка полягала у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) та постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, яка полягала у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц дійшов висновку про те, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Разом з тим, в даній справі вимога кредитора вже захищена судом заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у справі №569/9870/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» за договором про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 заборгованість в сумі 85234 грн 58 коп., яка складається з боргу в сумі 40000 грн, пені в сумі 40000 грн, інфляційних втрат в сумі 3308 грн, 3 процентів річних в сумі 1926 грн 58 коп., витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі №759/4324/23 (провадження №61-11727св24).

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:

на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);

на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Водночас законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення коштів, сплачених на виконання договору про надання послуг інформаційно-консультаційного характеру, які спрямовані на укладення замовником угоди про відчуження об`єкта нерухомості.

До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 січня 2025 року у справі № 751/3052/23 (провадження № 61-17991св23).

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про звільнення ОСОБА_1 від сплати з 24 лютого 2022 року трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на порушення норм матеріального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ», звертаючись до суду з позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 за період з 13 січня 2021 року по 15 вересня 2023 року інфляційні трати в розмірі 38175 грн 50 коп., три проценти річних від простроченої сумі в розмірі 6837 грн 45 коп.

З огляду на наведене підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» за договором між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Ідеал Груп» та ОСОБА_1 про надання послуг від 23 серпня 2018 року №38 за період з 24 лютого 2022 року по 15 вересня 2023 року інфляційні трати в сумі 26900 грн 18 коп., три проценти річних в сумі 3986 грн 20 коп.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2024 року в частині, що переглядається, підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2024 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 15 вересня 2023 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 15 вересня 2023 року задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ІГ» інфляційні трати за період з 24 лютого 2022 року по 15 вересня 2023 року в сумі 26900 грн 18 коп., три проценти річних за період з 24 лютого 2022 року по 15 вересня 2023 року в сумі 3986 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 10 лютого 2025 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинак