ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3643/25 Справа № 175/2099/24 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кошара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сірії Пракс, треті особи Міністерство закордонних справ України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про зобов`язання вчинити дії та контролю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Сірії Пракс, треті особи Міністерство закордонних справ України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про зобов`язання вчинити дії та контролю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що ОСОБА_2 було насильницькі викрадено дитину та вивезено до Естонії. Ухвалою апеляційного суду було зобов`язано ОСОБА_2 забезпечувати технічну можливість спілкуватися батьку з дитиною, проте відповідач ухвалу суду не виконує, не дає можливості спілкуватися із дитиною та приховує його місцезнаходження. ОСОБА_1 звертався до представника Естонської соціальної служби Сірії Пракс щодо місця знаходження дитини. Однак Сірія Пракс інформацію приховує та сприяє невиконанню ОСОБА_2 судового рішення. На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідачів надати йому достовірну інформацію, щодо місця перебування дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прямі контакти з дитиною, не чинити перешкод та всебічно сприяти у виконанні судових та виконавчих рішень; зобов`язати Міністерство закордонних справ України встановити та надати йому інформацію, щодо місця перебування та контактні дані дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сприяти контакту з дитиною; зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поставити на особливий контроль фактичне та безперешкодне дотримання прав малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його батька ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Сірії Пракс, треті особи Міністерство закордонних справ України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про зобов`язання вчинити дії контролю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 29 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство закордонних справ України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду від 29 листопада 2024 року в частині залишення без задоволення вимог ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України щодо встановлення та надання йому інформацію, щодо місця перебування та контактні дані дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сприяння контакту з дитиною залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 925/1265/16).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі правові висновки вкладені у постанові ВП ВС від 06 квітня 2021 року у справі №925/642/19.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Тож під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права / інтересу у спірних правовідносинах.

Якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону (а закон або договір зі свого боку не визначають іншого ефективного способу захисту), то порушені право чи інтерес позивача підлягають захисту обраним ним способом.

У справі встановлено, 27 квітня 2013 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 , громадянином Держави Ізраїль, та ОСОБА_4 , громадянкою України, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 441 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Зі змісту копії талона-повідомлення Єдиного обліку №477 від 05 січня 2021 року вбачається, ОСОБА_1 звернувся до Печерського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про те, що внаслідок злому замків у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за попередньою змовою група осіб спільно з ОСОБА_2 незаконно викрала малолітню дитину - ОСОБА_3 , що супроводжувалося заподіянням психологічних та фізичних страждань (а.с.8).

Встановлено, у провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №175/3823/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сімї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини.

У цій справі №175/3823/23 постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 : забезпечити технічну можливість спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю до 30 хвилин кожного дня з використанням телекомунікаційного зв`язку, з урахуванням розкладу дня, графіку навчань дитини; не перешкоджати особистим зустрічам ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 2 (дві) години через день, у населеному пункті за місцем постійного проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням розкладу дня, графіку навчань дитини, за попереднім узгодженням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 певних годин зустрічей сина з батьком (а.с.176-178).

Мати дитини ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають за кордоном.

Позивач звертався на електронну пошту до відповідача Сірії Пракс із запитом, щодо місця перебування дитини, його самопочуття та інших відомостей, та Сірія Пракс надала відповідь, що не може надати відомості, щодо місця перебування дитини ОСОБА_3 , оскільки дитина на теперішній час не згодна зустрітися (а.с.10).

Позивач звертався до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі зверненням сприяти та забезпечити можливість спілкування його із сином, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає спілкуванню всупереч судовим рішенням (а.с.12).

З відповіді представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вбачаються рекомендації звернутись до правоохоронних органів або до суду з позовом в порядку ст. 159 СК України (а.с.12, 13).

Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З відповіді Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області № ф261ез/20/04-2023 від 29 грудня 2023 року вбачається, що в ході проведення перевірки інспекторами СЮП ВП Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, вдалось вийти на телефонний зв?язок із гр. ОСОБА_2 , яка повідомила, що разом з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , евакуювалась на безпечну територію до країни Естонії на початку активних бойових дій в Донецькій області. Також додала, що як тільки повернеться до України то обов?язково виконає судове рішення Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року по справі № 175/3823/23 (а.с.11).

У рішення Європейського суду з прав людини у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказано, виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У Цивільному процесуальному кодексі України судовому контролю присвячено Розділ 7 Судовий контроль за виконанням судових рішень

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах це особлива форма правосуддя, діяльність суду пов`язана із реалізацією судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі контрольного санкціонування вчинення деяких процесуальних дій у виконавчому провадженні при розгляді цивільних справ, безпосереднього розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців, як важливої гарантії захисту права особи у післясудовому цивільному процесі та розгляді різних позовів, які стосується заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 477 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Таким чином, згідно відповіді Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області №ф261ез/20/04-2023 від 29 грудня 2023 року мати дитини ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають за кордоном країна Естонія.

Слід зазначити, на теперішній період часу цивільна справа №175/3823/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сімї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини по суті судом не розглянута, рішення у справі не ухвалено. Вказана справа перебуває на розгляді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Вирішення питання щодо виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у цій справі №175/3823/23, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_2 : забезпечити технічну можливість спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю до 30 хвилин кожного дня з використанням телекомунікаційного зв`язку, з урахуванням розкладу дня, графіку навчань дитини; не перешкоджати особистим зустрічам ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 2 (дві) години через день, у населеному пункті за місцем постійного проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням розкладу дня, графіку навчань дитини, за попереднім узгодженням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 певних годин зустрічей сина з батьком, слід вирішувати в порядку виконання судових рішення та контролю за виконанням судових рішень, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Щодо вимог позивача зобов`язати третіх осіб Міністерство закордонних справ України встановити та надати інформацію, щодо місця перебування та контактні дані дитини та сприяти контакту з дитиною, та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поставити на особливий контроль фактичне та безперешкодне дотримання прав малолітнього ОСОБА_3 та його батька ОСОБА_1 , слід зазначити, відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно з ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач у цивільному судочинстві сторона, якій пред`явлено позов.

У цій справі Міністерство закордонних справ України та Уповноважений Верховної Ради України з прав людини є третіми особами та не є відповідачами, тому до третіх осіб - Міністерства закордонних справ України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справі не передбачено чинним цивільним процесуальним законодавством звернення з позовними вимогами.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі, невідповідності рішення суду фактичним обставинам справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 25 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова