Провадження №2/447/87/25
Справа №447/1794/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

01.04.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Кісіль А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Новороздільської міської ради Львівської області, про визначення способів участі у вихованні дитини.

Процесуальні дії у справі.

25.06.2024 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Новороздільської міської ради, про визначення способів участі у вихованні дитини, поданий представником позивача адвокатом Юрчук С.В. Представник позивача обґрунтовує позов тим, що 15.01.2022 між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб у Верховинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Спільне життя позивача та відповідача не склалося й рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13.09.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 03.08.2023 судовим наказом судді Миколаївського районного суду Львівської області Павліва В.Р. з позивача ОСОБА_1 стягнуто на користь відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття. У зв?язку з військовою агресією відповідач ще до пологів виїхала за кордон та разом із сином проживає в Республіці Польща. Сторони не дійшли згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини та графіку побачень із дитиною. Позивач лише декілька разів на тиждень має змогу поспілкуватися з сином засобами інтернет зв?язку, проте, такого спілкування недостатньо. Позивачем були здійснені спроби мирного врегулювання спору у позасудовому порядку шляхом укладення договору про визначення місця проживання дитини, участь батька увихованні та утриманні дитини, проте, домовитися з відповідачем не вдалося. Позивач має бажання брати активну участь у вихованні та розвитку дитини, матеріально допомагає сину. У зв?язку з виникненням спору щодо графіку спілкування позивача з дитиною, останній змушений звернутися до суду за захистом своїх прав і просить суд з метою забезпечення йому можливості бачитися з дитиною без будь-яких обмежень з боку відповідача протягом певного часу як за місцем проживання дитини, так і за його місцем проживання з можливістю виїзду за межі України, встановити наступний порядок зустрічей з дитиною: два рази на тиждень по дві години через мережу Інтернет сучасними засобами зв?язку, за спільною домовленістю у зручний час для батька та дитини; перші та треті вихідні місяця з 16 год. п?ятниці по 18 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька; один місяць спільного відпочинку у літній період без присутності матері за місцем проживання батька або дитини та/або з правом відвідування рекреаційних закладів на території України та/або іншій країні з обов?язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання; два тижні спільного відпочинку у зимовий період без присутності матері за місцем проживання батька або дитини та/або з правом відвідування рекреаційних закладів на території України та/або іншій країні з обов?язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання; святкові дні в парні роки; день народження дитини святкувати в парні роки або за спільною домовленістю між батьками; водити та/або забирати з дитячих та/або навчальних закладів до місця проживання дитини батьком у будь-який час за спільною домовленістю між батьками.

01.07.2024сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 01.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Крім того, постановлено зобов`язати службу у справах дітей Новороздільської міської ради Львівської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі ч. 5 ст. 19 СК України.

Ухвалу суду від 01.07.2024, копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідач не отримала. Поштове відправлення, надіслане відповідачу, повернулося до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Представником позивача не подавалися до суду клопотання у порядку ст. 498 ЦПК України, з метою вручення документів, а саме ухвали щодо відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, де б містилася адреса місця проживання відповідача у Республіці Польща. Суд позбавлений можливості звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому ЦПК України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, оскільки суду невідомо місце перебування відповідача ОСОБА_2 у Республіці Польща.

Таким чином, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судом здійснювався виклик відповідача шляхом опублікування оголошень на офіційному вебсайті судової влади України.

07.08.2024 на електронну пошту суду надійшли пояснення, подані представником служби у справах дітей Новороздільської міської ради, у яких повідомлено про те, що зазначений в ухвалі суду від 01.07.2024 висновок не може бути наданий, оскільки у зв?язку з військовою агресією відповідач виїхала за кордон і разом із сином проживає у Республіці Польща.

14.11.2024 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

28.03.2025 на електронну пошту суду надійшла заява представника позивача, у якій така просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримала, просила такий задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечила.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву, клопотань чи заяв до суду не подавала.

Представник третьої особи у судове засідання не з?явився, заяв чи клопотань, крім наявних у матеріалах справи, від такого до суду не надходило.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Сторони у справі записані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується скороченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданої 20.05.2022 управлінням цивільного стану міста столичного Варшави (а.с. 13-14).

Відповідно до копії інформаційної довідки, виданої 07.05.2024, ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , відвідує дитячий садок «Бобасово», що знаходиться у Варшаві по вул. Гдецька, 3-б від 01.01.2023 (а.с. 15-16).

03.08.2023 Миколаївським районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 03.08.2023 (а.с. 18).

11.09.2023 державним виконавцем Верховинського відділу ДВС у Верховинському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкритовиконавче провадження №72738168 з примусового виконання вищевказаного судового наказу (а.с. 19).

Представником позивача також долучено до позовної заяви копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 05.06.2024, відповідно до якої у позивача відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 20).

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13.09.2023 у справі №938/570/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 17).

Відповідно до копії витягу з реєстру Верховинської територіальної громади №2023/004329267 від 09.06.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22.11.2014 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Оцінка суду.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках(ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У даній справі позивач ОСОБА_1 батько дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить суд вирішити спір щодо його участі у вихованні малолітньої дитини, оскільки він проживає окремо від неї.

При вирішенні цього спору суд,передусім, бере до уваги інтересималолітньої дитини, враховує положення та принципи Загальної декларації прав людини, Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, Європейської соціальної хартії, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, на підставі яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку.

Положеннями ч. 2 ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров?я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 вищевказаного Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1ст. 12 ЗаконуУкраїни «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов?язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров?я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Ухвалюючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати та зберігати стосунки з обома батьками.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом з пояснень, поданих 07.08.2024 представником служби у справах дітей Новороздільської міської ради на електронну пошту суду,встановлено, що висновок, передбачений вищезазначеними положеннями СК України не може бути наданий. Представник третьої особи обґрунтувала неможливість подання висновку тим, що у зв?язку з військовою агресією відповідач виїхала за кордон і разом із сином проживає у Республіці Польща.

За загальним правилом, передбаченим ст. 19 СК України та ст. 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати до суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.

Тлумачення змісту зазначених приписів СК України дає змогу зробити висновок, що вони не допускають винятків щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов?язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок.

У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливості надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.

Однак ухвалення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом захищають права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак невчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити в ухваленні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може.

Таким чином, передбачена частинами 4 та 5 статті 19 СК України обов?язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами.Зазначений висновок відноситься до засобів доказування (письмових доказів). Як і інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили.

Вищевикладена позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі №523/19706/19, провадження №61-12112сво22.

Протилежний підхід у випадку відмови надання висновку органу опіки та піклування з тих чи інших причин у справі, де за приписами ч. 4 та 5 ст. 19 СК України надання ним такого висновку є обов?язковим, є рівнозначним відмові у доступі до правосуддя та означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відтак така обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору.

Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов?язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв?язку з перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.

У даному випадку орган опіки та піклування не може скласти висновок щодо участі батька (позивача) у вихованні малолітньогосина, оскільки дитина з матір?ю знаходяться за межами України, що вимагає від суду вирішити спір за наявними у справі доказами.

На підставі поданих позивачем до суду доказів, суд встановив, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваєза кордоном, а саме у Республіці Польща. Дитина з 01.01.2023 відвідує дитячий садок у м. Варшава. З батька вчасно стягуються аліменти на підставі судового наказу, виданого 03.08.2023 Миколаївським районним судом Львівської області.

Суду не подано належних та допустимих доказів, які унеможливлювали б право батька на спілкування з малолітнім сином, а також не встановлено жодних обставин, які свідчили б про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку хлопчика.

У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі за заявою «Хант проти України» вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з сином, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею.

Відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву, така не з`являлася у судові засідання, зважаючи на можливість проведення судового засідання у режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів, у порядку передбаченому ст. 212 ЦПК України, у разі об`єктивної неможливості прибуття у судове засідання, такою не надано належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток спільного сина сторін, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, а її психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися.

Позивач та відповідач мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідач не має, хоч син і проживає з нею.Дитина повинна спілкуватися як з матір?ю, так і з батьком.

Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідає інтересам спільного сина сторін, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, постійне проживання дитини станом на теперішній час на території Республіки Польща, беручи до уваги повномасштабне вторгнення Російської Федерації та введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, з метою забезпечення безпеки дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Суд вважає за необхідне визначити способи участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином: два рази на тиждень по дві години через мережу Інтернет сучасними засобами зв?язку, за спільною домовленістю у зручний час для батька та дитини; перші та треті вихідні місяця з 16 год. п?ятниці по 18 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька;один місяць спільного відпочинку у літній період без присутності матері за місцем проживання батька або дитини та/або з правом відвідування рекреаційних закладів на території України та/або іншій країні з обов?язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання;два тижні спільного відпочинку у зимовий період без присутності матері за місцем проживання батька або дитини та/або з правом відвідування рекреаційних закладів на території України та/або іншій країні з обов?язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання;святкові дні в парні роки; день народження дитини святкувати в парні роки або за спільною домовленістю між батьками; водити та/або забирати з дитячих та/або навчальних закладів до місця проживання дитини батьком у будь-який час за спільною домовленістю між батьками.

При цьому, обґрунтованим і доцільним є відстрочення виконання рішення суду щодо визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини на період дії в Україні воєнного стану та перебування дитини в цей час за кордоном.

Таке процесуальне рішення ухвалюється судом задля убезпечення дитини від загрози її життю та здоров?ю та відповідає положенням ст. 267 ЦПК України.

На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов?язативідповідача матір дитини ОСОБА_2 організувати спілкування сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем батьком ОСОБА_1 в режимі відеозв?язку через засоби мобільного зв?язку два рази на тиждень по дві години через мережу Інтернет за спільною домовленістю у зручний час для батька та дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1 211,20 гривень на користь позивача.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 7, 19, 141, 150, 159 СК України, ст. 8, 11, 12, 14 ЗаконуУкраїни «Про охорону дитинства», ст. 13, 76, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 279, 280, 282, 284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визначити ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-два рази на тиждень по дві години через мережу Інтернет сучасними засобами зв?язку, за спільною домовленістю у зручний час для батька та дитини;

- перші та треті вихідні місяця з 16 год. п?ятниці по 18 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька;

- один місяць спільного відпочинку у літній період без присутності матері за місцем проживання батька або дитини та/або з правом відвідування рекреаційних закладів на території України та/або іншій країні з обов?язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання;

- два тижні спільного відпочинку у зимовий період без присутності матері за місцем проживання батька або дитини та/або з правом відвідування рекреаційних закладів на території України та/або іншій країні з обов?язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання;

- святкові дні в парні роки;

- день народження дитини святкувати в парні роки або за спільною домовленістю між батьками;

- водити та/або забирати з дитячих та/або навчальних закладів до місця проживання дитини батьком у будь-який час за спільною домовленістю між батьками.

Порядок виконання вищевизначеного способу участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цей період за кордоном.

На час воєнного стану в Україні та перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цей період за кордоном, зобов?язати матір дитини ОСОБА_2 організувати спілкування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з батьком ОСОБА_1 два рази на тиждень по дві години через мережу Інтернет сучасними засобами зв?язку, за спільною домовленістю у зручний час для батька та дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисячадвісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа служба у справах дітей Новороздільської міської ради Львівської області, місцезнаходження: вул. Грушевського, 24, м. Новий Розділ, Львівська область, 81652, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 35283084.

Повний текст рішення складено 01.04.2025.

Суддя Головатий А.П.