Провадження № 2/487/940/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Цуркан Р.С.,

при секретарі судового засідання Безкишкому В.В.,

розглянувши у відкритому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товарної біржі «Нерухомість-Південь», Миколаївської міської ради, про визнання угоди дійсною, визначення частки у нерухомому майні та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить суд:

-визнати дійсним договір № 1020, оформлений 22 серпня 1997 року Південною товарною біржою, відповідно до якого ОСОБА_7 , яка діяла від свого імені, а також від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , купили у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені, а також від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визначити за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Салерно (провінція Салерно) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 частину у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 , та яка належала померлій і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на праві спільної сумісної власності;

-визнати за ОСОБА_1 право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Салерно (провінція Салерно).

В обґрунтування позовної заяви посилається на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Салерно (провінція Салерно) померла мати позивача ОСОБА_8 , яка з 1999 року проживала в Італії.

Спадкоємцем після її смерті, окрім позивача, є також його брат - ОСОБА_2 .

Після смерті матері залишилось спадкове майно - частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі- продажу, укладеного на товарній біржі «Нерухомість-Південь» 22 серпня 1997 року. Право власності на квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 січня 2017 року, номер запису про право власності 18742894.

Його мати на момент смерті не була зареєстрована у квартирі, оскільки тривалий час з 1999 року проживала в Італії.

23 грудня 2021 року він звернувся до державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Железнякової О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - 1/3 частки вказаної квартири. Між тим, постановою державного нотаріуса від 18 січня 2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Обґрунтовуючи таку відмову, нотаріус послалася на те, що вказаний біржовий договір від 22 серпня 1997 року не посвідчено нотаріально та в договорі продавцями є неповнолітні, а тому, на думку нотаріуса, цей договір є нікчемним. Також нотаріус зазначила про те, що він не звертався до нотаріуса протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, дані про його реєстрацію на момент смерті із спадкодавцем відсутні. Позивач не погоджується із такою відмовою нотаріуса.

Із заявою про прийняття спадщини вперше позивач звернувся до державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Железнякової О.В. о 12 годині 40 хвилин 23 грудня 2021 року. Проте, від помічника державного нотаріуса дізнався, що час прийому закінчився, та йому потрібно прийти наступного дня. Наступного дня (24 грудня 2021 року) він знову звернувся до вказаного нотаріуса, але його також не прийняли, посилаючись на те, що він вже однаково пропустив строк звернення із такою заявою та що у нотаріуса дуже багато роботи на кінець року, а тому порадили прийти після 17 січня 2022 року. 18 січня 2022 року він втретє звернувся до вказаного нотаріуса та йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії постановою від того ж числа. Отже, фактично пропустив лише один день на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Причини пропуску цього строку є поважними. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з подальшими змінами) з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року в Україні було запроваджено карантин.

Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, зокрема, міжобласного сполучення, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень.

Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії.

Не менш жорсткі карантинні обмеження були запровадженні і в Італії, де проживала мати позивача.

Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), а також віддаленість місця відкриття спадщини - за кордоном, труднощі у спілкуванні під час отримання документів, необхідних для звернення до нотаріуса, створили ОСОБА_1 перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Вважає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними.

Посилаючись на нікчемність договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 1997 року нотаріус застосувала і норми ЦК УРСР 1963 року і норми ЦК України 2003 року, не звернувши увагу, що при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення. Нотаріус не врахувала, що в ЦК УРСР 1963 року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнані недійсними на підставі рішення суду. Також нотаріус не звернула уваги, що норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані до правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року.

Зі змісту спірного договору видно, що одним з відчужувачів квартири був неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від імені якого діяла його мати ОСОБА_4 . При цьому, остання діяла на підставі дозволу відповідного органу опіки та піклування, а саме рішення виконавчого комітету Заводської районної Ради народних депутатів, реєстраційний № 219 від 15 серпня 1997 року.Укладення на товарній біржі спірного договору про відчуження квартири законним представником неповнолітнього з дозволу органу опіки та піклування, відповідало вимогам статті 14 ЦК Української РСР, статті 145 КпШС України та статті 15 Закону 1956-XII.

Посилається на те, що відбулось повне виконання договору купівлі-продажу, продавці після отримання коштів за квартиру виконали зобов`язання по передачі квартири, знялися з реєстраційного обліку та виїхали з квартири, а їх сім`я з часу укладення вказаного правочину користувалась цим майном. Можливість нотаріального посвідчення угоди втрачена через смерть його матері.

Крім того, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що вказана квартира перебувала у спільній сумісній власності та не було визначено розмір її часток.

Ухвалою суду від 02.01.2025 р. відкрито провадження у справі, а ухвалою суду від 26.02.2025 р. справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

У судове засідання відповідачі не з`явились, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Від представника Миколаївської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно скороченого витягу з акту про смерть сектору демографічної та виборчої служби статистики та обліку населення Мунаципалітету Салерно ( ОСОБА_9 ), з відомостей реєстру актів цивільного стану про смерть муніципалітету Салерно за №490, ч.1, відділ 1, рік 2021, слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03:00 померла в ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.01.1986 року, актовий запис №123 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько ОСОБА_11 , мати ОСОБА_7 .

Згідно наданого суду договору, 22.08.1997 року на товарній біржі «Нерухомість південь» укладено договір купівлі-продажу (зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 1020 від 22.08.1997 р.), відповідно до умов якогоОСОБА_3 , діючи від свого імені, ОСОБА_4 діючи від свого імені, а також від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі виписки із рішення виконавчого комітету Заводської районної Ради народних депутатів реєстраційний номер № 219 від 15.08.1997, продали, а ОСОБА_7 діюча від свого імені, а також від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 , купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно постанови державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Желєзнякової О.В. за №33/01-16 від 18.01.2022 р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на його ім`я на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_3 , яке залишилось після смерті його матері, 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , яке залишилось після смерті його матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування постанови нотаріус зазначила, що 18.01.2022 до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 з питання оформлення спадкових справ за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Нотаріус зазначила, що згідно правового аналізу документів, які було надано спадкоємцем ОСОБА_13 та Витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 18.01.2022 року, №11.21-, за адресою: АДРЕСА_1 , дані про реєстрацію спадкодавця ОСОБА_12 та спадкоємця ОСОБА_1 відсутні. Тобто неможливо нотаріусом встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_12 .

Спадкоємцем ОСОБА_1 надано договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрованого Товарною біржею «Нерухомість-південь» від 22.08.1997 року за № 1020, в якому наявні порушення законодавства, а саме: відповідно до ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири, гаражу) укладається в письмовій формі і підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. На підставі ст.15 Закону України «Про товарну Біржу» від 1992 року біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерами, а в договорі відчужувачами є неповнолітні діти. Також нотаріус послалася на ст. 220 Цивільного кодексу України.

Нотаріус зазначила, що враховуючи те, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , до нотаріуса не звертався, дані про його реєстрацію на момент смерті зі спадкодавцем відсутні, надано документи, які вчинені з порушенням норм чинного законодавства, тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 , неможливо.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.12.2001 року виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції, актовий запис №722, шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 розірвано. Прізвище ОСОБА_7 після розірвання шлюбу « ОСОБА_14 ».

Згідно листа КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №62 від 14.01.2025 р., станом на 28.12.2012 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.1997 року, зареєстрованим на ТБ «Нерухомість-Південь» за №1020, зареєстрованим в КП «ММБТІ» 10.09.1997 року за р№18489.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2025, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Квартира перебуває в їх спільній сумісній власності.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10.01.2025 за №79673860 інформація в спадковому реєстрі у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_12 відсутня.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, особа повинна мати для прийняття спадщини строк у шість місяців.

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , а згідно до нотаріуса Лівінський В.В. звернувся 18.01.2022 р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Суд приходить до висновку, що внаслідок введення карантину, позивач мав перешкоди для своєчасного звернення до нотаріуса для прийняття спадщини. При цьому, ОСОБА_12 померла в Італії та для отримання документів на підтвердження такого факту необхідний певний час, що також створювало перешкоди для своєчасного прийняття спадщини.

Суд вважає, що наведені позивачем доводи стосовно пропуску даного строку є обґрунтованими, а причини пропуску строку є поважними, оскільки вони пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття спадщини. При цьому, сам строк для прийняття спадщини був пропущений на незначний термін.

Згідно статті 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно статті 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У статті 227 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами. Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі 336/6023/20).

Договір купівлі-продажу № 1020 від 22.08.1997 р. був укладений відповідно частини другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), недійсним судом не визнавався, а ОСОБА_4 діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі виписки із рішення виконавчого комітету Заводської районної Ради народних депутатів реєстраційний номер № 219 від 15.08.1997. У зв`язку із чим, підстави вважати, що даний договір (угода) є недійсним, - відсутні.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 , у зв`язку із чим отримав у спадщину її частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній власності. Виходячи з обставин справи, суд визначає, що її частка у квартирі становила - 1/3.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова ВП Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі 910/10011/19, п.94).

У зв`язку із тим, що: законність (дійсність) договору № 1020 від 22.08.1997 р. не визнається; також не визнається право позивача на частину квартири у порядку спадкування (що видно з постанови нотаріуса); позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини; частка спадкодавця у майні на час її смерті не була визначена; суд, з урахуванням обставин справи, приходить до висновку, що позивачем відповідно до ст.4 ЦПК, ст. 392 ЦК України, обрано правильні способи захисту його цивільних прав. Позовні вимоги є обґрунтованими та ґрунтуються на вимогах закону.

У той ж час, суд вважає, що Товарна біржа «Нерухомість-Південь» не є належним відповідачем у справі, а тому позов до неї не підлягає задоволенню. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Отже, позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст.12,13,81,141,259,263-265 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товарної біржі «Нерухомість-Південь», Миколаївської міської ради, про визнання угоди дійсною, визначення частки у нерухомому майні та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 22.08.1997 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за №1020 між продавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені, а також від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_7 , яка діяла від свого імені, а також від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 10.09.1997 року за реєстровим № 18489.

Визначити, що частка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , у квартирі АДРЕСА_2 , становила 1/3.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Миколаївської міської ради, на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору 644 грн. 07 коп. з кожного.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товарної біржі «Нерухомість-Південь» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_3 , дата народження невідома; РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: невідоме;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Товарна біржа «Нерухомість-Південь», адреса: м. Миколаїв, вул. Карпенка 12Б, кв.44, ;

Миколаївська міська рада, адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська 20, .

Судове рішення складено 31.03.2025

Суддя: Р.С. Цуркан