провадження № 22-ц/824/5596/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Понінка, Полонського району, Хмельницької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 », народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Понінка, Полонського району, Хмельницької області, де проживала до 1983 року. У липні 1983 року вийшла заміж та змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». З 1983 року до 1988 року проживала разом із чоловіком у м. Хмельницький, а з 1988 року до 1989 року у м. Волочиськ, Хмельницької області. У 1989 році втратила паспорт на прізвище « ОСОБА_4 », який знищений Волочиським РВ Хмельницької області. З чоловіком розлучилась, проживала у смт. Понінка, Полонського району, Хмельницької області, працювала, однак без оформлення трудової книжки. У 2019 році переїхала до своєї знайомої у Броварський район, Київської області, де проживає на даний час у Садовому товаристві «Дружба», без реєстрації. Зазначила, що декілька разів намагалась оформити паспорт. У 2023 році зверталась до Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області щодо втрати паспорта, до Броварського об`єднаного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, проте в усній формі отримала відмову. Крім того, вказує, що з відповіді на адвокатський запит щодо документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України за місцем її постійного проживання (Броварський район), Броварський ОВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надав відповідь проте, що для оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 має надати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції при постановленні даної ухвали грубо порушив норми ст. 186 ЦПК, адже вона не містить такої підстав для відмови у відкритті провадження як передчасність вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України не підлягає розгляду в судах у порядку окремого провадження, так як встановлення цього факту має іншу процесуальну процедуру. Разом з тим, заявник таку процедуру не пройшла, до належних компетентних органів Управління Державної міграційної служби України не зверталася, а тому відсутні підстави для відкриття провадження у справі.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 10 березня 2021 року у справі № 629/1748/20від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 20 грудня 2021 року у справі № 499/700/19, від 07 серпня 2023 року у справі №756/16751/21.

Таким чином, законом передбачено встановлення в судовому порядку юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на встановлення належності до громадянства України.

За викладених обставин, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року підлягають розгляду в судах у порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України, а тому висновок суду першої інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі є помилковим.

Крім того за приписами ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Зазначеного обов`язку суд першої інстанції не виконав та залишив поза увагою, що окрема судова процедура встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачена виключно нормами ЦПК України.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. (п. 107 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.