Справа № 166/1099/24 Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М.
Провадження № 22-ц/802/309/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника відповідача Місюри І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 08 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що вона є споживачем фінансових послуг АТ «Ощадбанк» і користується картковим рахунком, відкритим на її ім`я.

Крім того вказувала, що 18 квітня 2024 року невідома особа, використовуючи електронні засоби, незаконно заволоділа її грошовими коштами в розмірі 51000 грн, здійснивши їх списання із зазначеного карткового рахунку без її відома та згоди. В цей же день вона про даний факт повідомила місцеве відділення поліції, і на підставі її заяви було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України та розпочато досудове розслідування.

Також позивач зазначала, що 19 квітня 2024 року, за місцем свого проживання, зверталась до адміністрації відділення АТ «Ощадбанк» з відповідною заявою про повернення банком несанкціоновано знятих з її карткового рахунку грошових коштів, на що отримала письмову відмову.

Вважаючи, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо забезпечення належного рівня безпеки та захисту її рахунку, що призвело до незаконного списання без її відома та розпорядження грошових коштів, позивач ОСОБА_1 просила суд зобов`язати банк відшкодувати їй кошти в сумі 51000 грн та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 08 січня 2025 року позов задоволено.

Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» повернути позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 51000 грн, списані 18 квітня 2024 за неналежними платіжними операціями з карткового рахунку АТ «Ощадбанк», шляхом перерахування на картковий рахунок останньої. Стягнуто із АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 4500 грн. витрат на правничу допомогу та 1211 грн 20 коп. судового збору.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, відповідач банк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи та ненадання належної оцінки доказам наявним у матеріалах справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки на думку відповідача, саме позивач, надавши відому лише їй інформацію щодо свого карткового рахунку третім особам, сприяла незаконному заволодінню її грошовими коштами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та її представник, будучи повідомленими про місце і час розгляду справи в апеляційному суді, в судове засідання не з`явились та не повідомили суд про причини неявки, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як користувач банківських карток, не вчиняла жодних дій, які б сприяли втраті, незаконному використанню свого персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Також місцевий суд вважав, що оскільки списання грошових коштів з карткових рахунків позивача ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням то вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач негайно повідомила про цей факт банк та звернулися до правоохоронних органів.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Встановлено, що 15 серпня 2018 року між відповідачем АТ «Ощадбанк» та позивачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, шляхом підписання заяви про приєднання № 503350604 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. На підставі чого банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок та видав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 54100 грн. Під час укладення кредитного договору позичальник ОСОБА_1 вказала свій номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 як фінансовий, який використовується банком для ідентифікації останньої та надання їй сервісних послуг.

Також на ім`я позивача було відкрито картковий рахунок для зарахування заробітної плати та видано зарплатну картку.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що на вказаний фінансовий номер НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , 18 квітня 2024 року о 16 год 33 хв був здійснений вхідний телефонний дзвінок від абонента НОМЕР_2 тривалістю 49 сек. вказаний номер належить відповідачу та є номером «гарячої лінії» банку, яка використовується для підтвердження проведення фінансових операцій, що здійснюються клієнтами банку.

Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що 18 квітня 2024 року о 16 год 34 хв було здійснено вхід у додаток системи «Ощад 24/7» із пристрою «23030RAC7Y», який є відмінним від того пристрою, яким користувалась позивач, а саме пристрою «Мі 9 Lite». Після чого о 16 год 41 хв було здійснено операцію із переказу коштів в сумі 5390 грн із зарплатної картки позивача ОСОБА_1 на її кредитну картку, і того ж дня о 16 год 42 хв дві операції з переказу кощтів у сумі 21200 та 29800 грн із кредитної картки позивача на картку іншого банку.

У подальшому, як слідує із звукозапису дзвінка проведеного банком, 18 квітня 2024 року о 17 год 47 хв позивачка здійснила дзвінок до контакт-центру банку із повідомленням про списання коштів з її банківської картки, з посиланням на те, що вказані дії були здійснені шахрайським способом.

Після чого банк заблокував зарплатну та кредитну картки, закрив та заблокував обліковий запис Ощад 24/7.

За фактом повідомлення позивача ОСОБА_1 про шахрайські дії з її грошовими коштами відповідач АТ «Ощадбанк» провів перевірку та встановив, що 18 квітня 2024 року операції по переказу грошових коштів позивача було здійснено через мобільний додаток «Ощад 24/7». Вхід у мобільний додаток «Ощад 24/7» можливий лише з підтвердженням біометрії або коду доступу, що надходить на фінансовий номер телефону клієнта.

Вхід у мобільний додаток «Ощад 24/7» відбувся коректно з підтвердженням коду доступу, що надійшов на фінансовий номер позивача ( НОМЕР_3 ), який був вказаний у заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, та проводився у вигляді дзвінка здійсненого автоматизованою системою, яка належить банку та використовується для підтвердження операцій, які здійснюються банком за запитами його клієнтів, зокрема позивача ОСОБА_1 .

Отже, наведене підтверджує те, що саме позивач своїми діями сприяла третім особам ініціювати платіжні операції зі своєї картки, оскільки, отримавши телефонний дзвінок від автоматизованої системи банку, надала дозвіл на проведення операцій для входу з іншого пристрою у мобільний додаток «Ощад 24/7», та передала невідомим особам отриманий нею у голосовій формі код доступу для проведення такої операції.

Згідно із п.п. 9.12 - 9.18 Розділу ІХ підписаного між сторонами спору договору, клієнт зобов`язаний забезпечити і гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2/CVC2, строк дії, номер картки тощо.

Ризики та відповідальність за несанкціоноване використання Логіна , Пароля, Карткового пароля несе виключно клієнт.

Клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефону (відповідної SIM-картки), номер якого визначений в заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договору порядку як номер мобільного телефону клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації направленої на номер мобільного телефону клієнта.

Таким чином, саме порушення позивачем ОСОБА_1 умов договору, щодо заборони передачі третім особам номера мобільного телефону, який визначений в заяві про приєднання до договору та передачі інформації яка надходила на цей номер як фінансовий призвело до несанкціонованого списання грошових коштів з її карткового рахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ч. 2 вказаної статті грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 705), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Емітент під час видачі електронного платіжного засобу зобов`язаний проінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу.

Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень - пункт 1 Розділу VI.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св 21).

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням наведеного, на думку колегії суддів, доводи позивача про те, що несанкціоноване списання грошових коштів з її карткового рахунку сталось з вини відповідача банку є необґрунтованими і не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими обставинами справи, як помилково вважав суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи і як наслідок неправильним застосуванням норм матеріального права, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 08 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді