ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/419/23 Номер провадження 22-ц/814/996/25Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ахрамовича Яна Ігоровича, представника ОСОБА_1 , на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року (час ухвалення судового рішення з 13:58:36 год. до 15:07:53 год., дата виготовлення повного тексту рішення 07 листопада 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким:

визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

внести зміни до актового запису про його народження, зазначивши в графі «батько» ОСОБА_2 , змінити по-батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 »,

виключити запис про ОСОБА_1 як батька.

Заявлені вимоги мотивував тим, що у грудні 2014 року він познайомився з ОСОБА_7 ») Христиною, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 ..

Деякий час вони періодично зустрічалися та мали інтимні стосунки.

У листопаді 2015 року у Христини народився син ОСОБА_8 , батьком якого записаний її чоловік ОСОБА_1 ..

Відповідний актовий запис складено відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві 04.12.2015 за №2040.

Починаючи з 2017 подружні стосунки ОСОБА_9 та ОСОБА_5 фактично припинились, 25.11.2019 їх шлюб було розірвано в судовому порядку.

Він з ОСОБА_3 продовжував зустрічатися, починаючи з 2020 стали жити цивільною сім`єю, а 27.05.2022 зареєстрували шлюб.

Весь час мав переконання, що батьком дитини ОСОБА_10 , є ОСОБА_1 . Цієї ж думки притримувались і, наразі, притримується сама ОСОБА_9 , хоча і припускає ймовірність його батьківства.

Після проведення 13.09.2023 ДНК-тесту (молекулярно-генетичної експертизи) на встановлення батьківства з`ясувалось, що ОСОБА_8 є його сином.

У зв`язку з чим він має право на встановлення свого батьківства та внесення відповідних змін до актів цивільного стану.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року позов задоволений.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внесені зміни до актового запису №2040 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві 04 грудня 2015 року, із зазначенням у графі «батько» - « ОСОБА_2 », змінено по-батькові дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », виключено запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як батька дитини.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Ахрамович Я.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що справа розглянута неналежним та упередженим судом, оскільки відповідачем у такій категорії справ має бути особа, яка записана батьком дитини. Не дивлячись на клопотання відповідача ОСОБА_1 суд не виключив зі складу відповідачів ОСОБА_3 і не передав справу для розгляду за місцем проживання ОСОБА_1 , який мешкає у м.Києві. Позивач так і не надав суду доказів існування спору між ним і ОСОБА_3 , навпаки матеріали справи свідчать про те, що остання фактично визнає позов.

Наведені факти вказують на неврахування судом висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року (справа № 205/5698/21).

Наслідком упередженості суду стало те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості прийняти участь (бути присутнім) у вирішенні питання про призначення у справі експертизи.

З огляду на упередженість суд не застосував наслідків спливу строку давності відповідно до ч.2 ст.129 СК України. Суд не врахував, що перебіг строку звернення до суду із позовом починається із дати, коли особа не тільки дізналася, а і мала дізнатися про порушення його прав, тому позивач, маючи тривалі близькі інтимні стосунки із ОСОБА_3 , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі, завагітніла і народила дитину, батьком якої, природньо, був записаний відповідач ОСОБА_1 , протягом 9 років не міг не усвідомлювати можливість свого батьківства.

Суд проігнорував, що поданий доказ звіт про встановлення батьківства, носить виключно інформаційний характер, а висновок експертизи виготовлений установою, яка не має ліцензії на проведення судових експертиз. Відповідач не залучався до проведення експертизи.

При вирішенні спору суд не врахував інтереси дитини, не поцікавився її думкою з цього питання. Суд не дав оцінки тому, що відповідач ОСОБА_11 з дня народження дитини турбувався про неї, займався її вихованням, сумлінно виконуючи свої батьківські обов`язки, наразі вживає заходи з повернення дитини, не дивлячись на перешкоди, які йому чиняться.

У відзиві адвокат Ступнік С.В., представник ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві наголошується, що твердження апеляційної скарги про порушення судом вимог процесуального закону та упередженість суду спростовуються матеріалами справи, які свідчать, що суд вживав заходи для забезпечення обом сторонам можливості реалізувати їхні процесуальні права.

Наголошується, що визначення кола відповідачів є прерогативою позивача, відповідачка за станом на час подання позову могла заперечувати (не підтверджувати) батьківство позивача, а в ході розгляду справи визнати позов, це є правом відповідачки. Посилання ж на скрін-шоти листування між «колишнім» подружжям не має ознак належності доказів, оскільки таке спілкування могли мати емоційний характер і не містити об`єктивної інформації.

Заперечуючи висновки експертизи, відповідач не скористався своїм правом оскаржити ухвалу про призначення експертизи, не пропонував альтернативних експертних установ, не клопотав перед судом про призначення повторної експертизи чи іншої окремої експертизи.

Судом правильно встановлено, що позивач дізнався у переконливий спосіб про своє батьківство лише після отримання результатів днк-тестів, оскільки інші варіанти обізнаності про батьківство мають характер припущень.

Посилання в апеляційній скарзі на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків не має відношення до предмету спору.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скарги слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , про що складено відповідний запис №2040 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві.

Батьком дитини записаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_12 (т.1, а.с.22).

13 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу посвідчено договір між ОСОБА_1 і ОСОБА_12 про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні дитини, номер у реєстрі №7444, відповідно до якого дитина проживає разом з матір`ю.

Батько і мати спільно піклуються про дитину, займаються її вихованням та утриманням, після підписання договору батько продовжує брати участь у вихованні та забезпеченні повного всебічного і гармонійного розвитку дитини до досягнення нею повноліття. Батько зобов`язується брати участь в утриманні дитини щомісячно в сумі, визначеній за домовленістю сторін, але не менше 5 000 грн щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття (т.1, а.с.105-107).

25 листопада 2019 року рішенням Подільського районного суду міста Києва шлюб між ОСОБА_12 і ОСОБА_1 розірвано (т.1, а.с.20-21).

27 травня 2022 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , дошлюбне прізвище " ОСОБА_13 " (т.1, а.с.19).

За клопотанням представника позивача судом 03.04.2023 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої постановлене питання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

Проведення експертизи доручено експертам ліцензійованого Міністерством охорони здоров`я України на підставі рішення № 1168 від 03 листопада 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА», яких попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за ст.ст.384, 385 КК України.

За висновком молекулярно-генетичної експертизи, в якій учасників ідентифіковано, ймовірність того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999% (т.1, а.с.217-235).

Згідно звіту про встановлення батьківства ДНК Endeavor DNA Laboratories, ймовірність батьківства ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 становить 99,999999% (т.1, а.с.23).

Результат тесту містить посилання, що він носить виключно інформаційний характер. Зразки не відбиралися з верифікацією. Імена пацієнтів походження зразків не можуть бути підтверджені.

Із скрін-шотів електронної переписки вбачається спілкування ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з приводу побачень з ОСОБА_8 , в яких остання відмовляє позивачу щодо його зустрічі з дитиною (т.1 а.с.108-109).

ОСОБА_1 06.11.2023 звертався з заявою до служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві про перебування у небезпеці його сина ОСОБА_8 , який утримується третьою особою ОСОБА_2 , який не є його ані родичом, ані близькою людиною (а.с.110-111), а 10.11.2023 - зі скаргою на бездіяльність служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до Міністерства соціальної політики України, у якій просив зобов`язати службу здійснити розгляд його заяви від 06.11.2023, вчинити відповідні дії, спрямовані на захист прав його дитини (т.1, а.с.112-115).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виготовлений за ухвалою суду висновок експерта, а також звіт про встановлення батьківства ДНК від 13.09.2023, дають підстави для висновку, що вказані докази в їх сукупності підтверджують біологічне батьківство позивача стосовно ОСОБА_4 .

Негативних наслідків визнання ОСОБА_2 батьком інтересам дитини, яка проживає разом з ним та матір`ю дитини близько чотирьох років, що не заперечувалось учасниками справи, судом не встановлено.

Заперечуючи проти наданих позивачем доказів та наявності правових підстав для визнання батьківства позивача відповідачем та представником відповідача не надано відповідних доказів на спростування доводів позивача про його батьківство.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 та його представник для усунення недоліків, які, на їхню думку, були допущені при проведенні експертизи, не скористалися своїм правом заявити клопотання про проведення повторної експертизи посилаючись на те, що батьківство відповідача підтверджується свідоцтвом про народження і необхідності у її проведенні немає.

Твердження представника відповідача про те, що призначення експертизи відбулося без участі відповідача на єдиному судовому засіданні, в якому представник не мав змоги брати участь, суперечить фактичним обставинам.

Тлумачення ч.2 ст. 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково.

Посилання на спір про визнання батьківства у частини другій ст.171 СК України відсутній, а думка дитина в цій категорії справ, враховуючи предмет спору, не має вирішального значення.

Суд зазначив, що клопотання учасниками справи про необхідність заслуховування думки дитини під час судового розгляду не заявлялись.

Звернувшись після проведеного 13.09.2023 тесту ДНК до суду з позовом у грудні 2023 року, позивач не пропустив річний строк позовної давності для пред`явлення вимог про визнання батьківства згідно з ст.129 СК України.

Крім того ця обставина також підтверджується змістом листування сторін за допомогою електронних засобів комунікації між відповідачами, в якому ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_1 з посиланням на результат цього тестування, що ОСОБА_8 не його син, а позивача (т.1, а.с.163).

Доказів, що ОСОБА_2 про своє батьківство дізнався раніше, суду не надано.

Підстав для визнання зловживанням процесуальними правами позивачем судом не встановлено.

Вважаючи себе батьком дитини ОСОБА_4 , яку народила відповідач ОСОБА_3 , у актовому записі про народження якого батьком вказаний ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із позовом про визнання свого батьківства.

У такому складі учасників 07 грудня 2022 року була розглянута Верховним судом справа 757/26284/14-ц в аналогічному спорі.

Стосовно доводів представника відповідача про відсутність спору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 , яка позов визнала, суд зазначив, що вирішити питання щодо визнання батьківства в позасудовому порядку неможливо.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про неналежний суд, що розглянув справу, і про необгрунтоване залучення у якості співвідповідача матері дитини.

За загальним правилом визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред?явити позов до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини.

Наведена норма не містить імперативного припису про те, що єдиним можливим відповідачем за таким позовом має бути чоловік, який записаний батьком дитини.

Отже, враховуючи норми цивільного процесуального закону у поєднані із положеннями ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, не позбавлений можливості визначити співвідповідачем також і жінку матір дитини.

У постанові ВС по справі № 205/5698/21, на яку зроблено посилання в апеляційній скарзі, відсутній висновок про те, що залучення позивачем у якості співвідповідача матері дитини є порушенням процесуального закону, що має наслідком скасування рішення суду.

Окрім того, цивільний процесуальний закон не містить норми, яка б передбачала можливість ухвалення судом рішення про виключення певної особи із числа відповідачів за клопотанням іншого відповідача. Статтею 51 ЦПК України встановлена можливість залучення до участі у справі співвідповідачів і заміна неналежного відповідача за клопотанням позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неналежний суд, що вирішив спір, не є обгрунтованими, адже у цій справі позивач на свій розсуд визначив співвідповідачів по пред?явленому ним позову і звернувся до суду за місцем проживання одного із них ( ОСОБА_3 ), що узгоджується із ч.15 ст.28 ЦПК України.

Доводи про неналежний доказ у справі висновок експертизи та про порушення судом порядку призначення експертизи.

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Як слідує з матеріалів справи, адвокат Ахрамович Я.І., представник ОСОБА_1 , приймав участь у судовому засіданні 29 березня 2024 року (т.1 а.с.174-177), і саме він заявив суду клопотання про оголошення перерви для підготовки письмових пояснень на клопотання представника позивача про призначення у справі судової експертизи. За погодженням у тому числі із адвокатом Ахрамовичем Я.І. у судовому засіданні оголошена перерва і узгоджена наступна дата і час судового засідання 03 квітня 2024 року о 15.00.

В узгоджений із сторонами день 03 квітня 2024 року, адвокат Ахрамович Я.І., представник ОСОБА_1 , подав суду електронною поштою клопотання про відкладення судового засідання з посиланням на його зайнятість в іншій справі (т.1 а.с.185).

Суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання і у судовому засіданні 03 квітня 2024 року вирішив питання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки надання адвокатом переваги іншій судовій справі не може бути поважною причиною для відкладення судового засідання і стосується виключно спроможності адвоката належним чином організувати свою роботу (т.1 а.с.187 -193).

Висновок молекулярно-генетичної експертизи (т.1 а.с.217-235) виготовлений спеціалістом ТОВ «Папа Мама», яке має відповідну ліцензію МОЗ України.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку призначення експертизи і про неналежний доказ у справі висновок експерта від 05 червня 2024 року, не є обгрунтованими і суперечать матеріалам справи.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, обгрунтовував доведеність кровного зв?язку позивача із дитиною у тому числі і висновком експертизи від 05 червня 2024 року.

Щодо строку давності, передбаченого ч.2 ст.129 СК України.

Згідно ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини», від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини») викладені висновки про те, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини

Суд першої, вирішуючи питання застосування строку давності у цьому спорі, дійшов висновку, що позивач переконався у своєму батьківстві у вересні 2023 року, отримавши результати днк-тесту.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на таке.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Матеріалами справи встановлено і не спростовано у належний спосіб відповідачем ОСОБА_1 те, що у листопаді 2019 року шлюб між ОСОБА_12 і ОСОБА_1 розірванй рішенням суду, яким встановлено, що сторони тривалий час не підтримували сімейно-шлюбних стосунків, не вели спільного господарства (т.1 а.с.20). З 2014 року по день укладення шлюбу 27 травня 2022 року позивач і ОСОБА_14 підтримували тісні стосунки, після укладення шлюбу позивач проживає разом з дитиною та її матір`ю, забезпечує її матеріально, бере участь в її розвитку та вихованні.

Очевидно, що у 2015 році (рік народження дитини) у позивача могли виникнути певні здогадки (сумніви) щодо його можливого біологічного батьківства, проте з огляду на чутливість питання зачаття і народження дитини жінкою, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, а також специфічність процедури встановлення біологічного батьківства (споріднення), такі здогадки (роздуми, сумніви) не можна розцінювати як момент, коли особа могла дізнатися про своє батьківство у розумінні ч.2 ст.129 СК України.

Встановлені у цій справі фактичні обставини у сукупності вказують на те, що позивач після укладення шлюбу із ОСОБА_14 , тобто після створення сім?ї, задля подолання можливих сумнівів обох з подружжя (адже дитина була народжена у період перебування ОСОБА_14 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 ) провів днктести і саме тоді остаточно упевнився (дізнався) у своєму біологічному батьківстві.

Що стосується питання інтересів дитини, то апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про негативний вплив позивача на дитину чи про існування інших обставин, які б переконливо свідчили про порушення інтересів дитини внаслідок задоволення вимоги про визнання батьківства.

Суд першої інстанції, оцінюючи доводи відповідача про врахування думки дитини у цьому спорі, дійшов обгунтованого висновку, що закон не передбачає з`ясування думки дитини щодо встановлення стосовно неї батьківства (див. постанову ВС від 26 січня 2022 року (справа № 202/5601/18)).

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні спору виконав вимоги ст.89 ЦПК України, належно оцінив надані у справу докази, зробив правильний висновок про задоволення позову і у рішенні відповідно до вимог ч.4 ст.265 ЦПК України дав вичерпні відповіді на доводи і заперечення сторін.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ахрамовича Яна Ігоровича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2025 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов