ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/652/24 Номер провадження 22-ц/814/318/25Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Скородєда Сергія Івановича на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулався до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. У позові вказала, що 15 жовтня 2021 року близько 19 години 30 хвилин водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки FORD FOCUS, р.н. НОМЕР_1 та рухаючись проїзною частиною другорядної дороги вул. Густинська у м. Прилуки Чернігівської області в напрямку с. Замістя Прилуцького району, на перехресті нерівнозначних доріг вул. Густинська-Боброва в м. Прилуки, порушила вимоги п.16.1 Правил дорожнього руху України, а саме: у разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні користуватися правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками; п.16.11 Правил дорожнього руху України, а саме: на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, внаслідок чого на вищевказаному перехресті допустила зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN PASSAT, р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що рухався головною дорогою, проїзною частиною вул. Боброва м. Прилуки в напрямку вул. Котляревського м. Прилуки Чернігівської області.

Під час даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, р.н. НОМЕР_2 неповнолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому плечового кінця правої ключиці зі зміщенням відламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 271 від 30.12.2021 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня, а сам автомобіль належний на праві власності ОСОБА_2 отримав значні механічні пошкодження. За даним фактом інформація про ДТП була 16.10.2021 внесена до ЄРДР за №0001065 Прилуцьким РВП ГУНП в Чернігівській області за ч. 1 ст. 286 КК України. У подальшому водію автомобіля FORD FOCUS, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та обвинувальний акт відносно неї було направлено до суду. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.04.2023, який набрав законної сили 16.06.20323, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 268 КК України та призначено покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік за місцем роботи засудженої з відрахуванням у дохід держави із суми заробітку засудженої в розмірі 15 відсотків, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. З моменту вчинення зазначеної ДТП водієм ОСОБА_1 в позасудовому порядку будь-які відшкодування матеріальних та моральних збитків не проводились. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована відповідно полісу обов`язкового страхування в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Відповідно, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.01.2024, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди (витрат на лікування неповнолітнього потерпілого, сина ОСОБА_1 ) 9 758,40 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень, понесені судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційні задоволених вимог в сумі 1 320 гривень, а всього стягнуто 26 320 гривень. В задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 відшкодування заподіяної матеріальної(майнової) шкоди - залишку невідшкодованої шкоди за пошкоджений автомобіль в сумі 235 989,76 гривень, витрат на транспортування пошкодженого автомобіля з м. Прилуки до м. Пирятин у сумі 4 000 гривень, витрат за проведення оцінки майна: визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ сумі 3 000 гривень, а всього коштів в розмірі 242 989,76 гривень, було відмовлено. На даний час недоліки описані у рішенні Пирятинського районного суду усунуті. Загальна сума невідшкодованої завданої матеріальної шкоди складає 116 026,46 гривень. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування заподіяної матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 116 026,46 гривень та судові витрати.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 116 026 (сто шістнадцять тисяч двадцять шість) гривень 46 копійок у рахунок відшкодування матеріальної (майнової) шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 13009 (тринадцять тисяч дев`ять) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що позивач вже зверталась до суду із цивільним позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди у 2023 році , зазначивши той самий предмет та підстави.

У рішенні за результатами розгляду попередньої справи №544/2345/23 зазначено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача залишку невідшкодованої шкоди в розмірі 235 989 грн 76 коп не відповідає такому розміру шкоди , який в даному випадку повинен визначатися згідно п.30.2 ст.30 ЗУ №1961- IV. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу , задоволенню не підлягає оскільки є похідною від попередньої.

Скаржник зазначає, що на підставі одного й того ж договору від 20..10.2021 №14/10-21 ФОП ОСОБА_5 проведено дві незалежні оцінки майна, що підтверджується двома актами прийому передачі від 08.11.2021 та від 01.02.2024. Незважаючи на те що вартість робіт за вказаним договором становить 3 000 грн., позивач здійснила оплату двічі .

Апелянт посилається на те , що під час розгляду справи судом не надано об`єктивної оцінки наявним доказам , що призвело до прийняття необґрунтованого рішення. Скаржник посилається на недопустимість доказів наданих позивачем , вказує, що звіт про оцінку майна не є авто товарознавчою експертизою , є неповним , необ`єктивним і необґрунтованим.

Крім того, безпідставною на думку відповідача є вимога ОСОБА_2 про стягнення на її користь витрат на проведення оцінки транспортного засобу у сумі 3 00 грн та витрат на транспортування автомобіля, оскільки такі витрати згідно законодавства підлягають компенсації страховиком.

Також ОСОБА_1 не згодна і з розміром витрат на правничу допомогу стягнутих оскаржуваним рішенням. Вважає їх неспівмірними зі складністю справи , обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених документів, кількістю засідань та тривалістю розгляду справи судом.

Підсумовуючи вказане , просить скасувати рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 червня 2024 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2023 року, який набрав законної сили 16.06.2023, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 268 КК України та призначено їй покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік за місцем роботи засудженої, з відрахуванням у дохід держави із суми заробітку засудженої в розмірі 15 відсотків, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с. 6-7).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 червня 2023 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 квітня 2023 року залишено без змін.

Так, вказаним вироком суду встановлено, що 15 жовтня 2021 року близько 19 години 30 хвилин водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки FORD FOCUS, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись проїзною частиною другорядної дороги вул. Густинська у м. Прилуки Чернігівської області в напрямку с. Замістя Прилуцького району, на перехресті нерівнозначних доріг вул. Густинська-Боброва у м. Прилуки, порушила вимоги п.16.1 Правил дорожнього руху України, а саме: у разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні користуватися правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками; п.16.11 Правил дорожнього руху України, а саме: на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, внаслідок чого на вищевказаному перехресті допустила зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN PASSAT, р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що рухався головною дорогою, проїзною частиною вул. Боброва м. Прилуки в напрямку вул. Котляревського м. Прилуки Чернігівської області. Під час даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, р.н. НОМЕР_2 неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому плечового кінця правої ключиці зі зміщенням відламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи №271 від 30.12.2021 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня, а сам автомобіль належний на праві власності ОСОБА_2 значні механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована відповідно полісу обов`язкового страхування в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Відповідно рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 січня 2024 року, яке набрало законної сили частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди (витрат на лікування неповнолітнього потерпілого, сина ОСОБА_6 9 758,40 гривень та у рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень, понесені судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційні задоволених вимог в сумі 1 320 гривень, а всього стягнуто 26 320 гривень. У задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування заподіяної матеріальної (майнової) шкоди - залишку невідшкодованої шкоди за пошкоджений автомобіль в сумі 235 989,76 гривень, витрат на транспортування пошкодженого автомобіля з м. Прилуки до м.Пирятин в сумі 4 000 гривень, витрат за проведення оцінки майна: визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ сумі 3 000 гривень, а всього коштів в розмірі 242 989,76 гривень, було відмовлено (а.с. 25-29).

Відповідно Звіту про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №1201/01-24 від 25.01.2024 ринкова вартість аварійного (пошкодженого, залишків) КТЗ VOLKSWAGEN PASSAT, р.н. НОМЕР_2 , на дату оцінки складає 129963,30 грн. (а.с. 21-24).

Відповідно квитанції від 20.10.2023 за оцінку матеріального збитку автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, р.н. НОМЕР_2 , позивачем було сплачено кошти у сумі 3000 грн, відповідно договору № 14/10-21 на проведення незалежної оцінки від 20.10.2021 (а.с. 10-12).

Відповідно квитанції № 12/01 від 20.01.2024 за оцінку ринкової вартості автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, р.н. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані, позивачем було сплачено кошти у сумі 3000 грн (а.с. 10-14).

Згідно звіту № 0910-21 про незалежну оцінку майна: визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 08.11.2021, відновлювальний ремонт економічно не доцільним і вартість матеріального збиткуприймається рівно ринковій вартості на момент пошкодження: 355989,76 грн. (а.с. 15-24).

ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» позивачу було відшкодовано 120 000 гривень з включенням до цієї суми витрат на транспортування пошкодженого автомобіля з м. Прилуки до м. Пирятин в сумі 4 000 гривень (а.с. 9).

Невідшкодована матеріальна шкода завдана позивачу та підтвердженої документально складає 116 026,46 гривень.

Згідно статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

За загальним правилом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта відноситься до засобів доказування на підставі частини другої статті 76 ЦПК України.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV, тут і далі в редакції, чинній на момент ДТП).

Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у звязку із недостатністю страхової виплати здійсненої ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» , на відповідача покладено обов`язок з відшкодування різниці фактично завданої шкоди та здійсненої страховиком виплати.

Апелянт вказує, на неналежність, як доказу по справі звіту про оцінку ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу №1201/01-24 . Аргументує ваказане посилання відповідач тим , що вбачає неточності у договорі №14/10-21 на проведення незалежної оцінки від 20.10.2021. Зокрема вказує , що вартість робіт за договором визначена в сумі 3 000 грн, проте позивач безпідставно просить стягнути 6 000 грн . Окрім того вказує на неточності у терміні дії договору.

Проте , суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи, як необґрунтовані , оскільки договір №14/10-21 на проведення незалежної оцінки від 20.10.2021 є дійсним, сторонами не оскаржувався.

Оцінка матеріального збитку та ринкової вартості транспортного засобу у пошкодженому стані здійснені станом на 20.10.2021 .

Відповідно , згідно розрахунку з урахуванням положень чинного законодавства з позивача належить стягнути 110 026,46 грн ( 355 989, 76 (ринкова вартість КТЗ розрахована на дату оцінки) -129 963,30 ( ринкова вартість пошкодженого КТЗ) 120 000 ( сума страхового відшкодування проведеного ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») 4 000 ( сума витрат на транспортування пошкодженого КТЗ).

Зважаючи на те , що суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми різниці між фактично завданим збитком та сумою страхового відшкодування , задоволенню підлягає й вимога позивача в частині стягнення вартості за проведену оцінку згідно звіту №0910-21 та №1201/01-24 у загальній сумі 6 000 грн.

Колегія суддів вважає хибними посилання скаржника на включення позивачем до суми матеріального збитку 4 000 грн вартості транспортування КТЗ, оскільки вказані кошти були сплачені страховиком 23.11.2021 разом із сумою завданого матеріального збитку , в межах суми страховго відшкодування.

Також, апеляційний суд відхиляє посилання скаржника в частині безпідставності відшкодування витрат на правничу допомогу під час розгляду справи №544/652/24 , оскільки за його посиланнями вказані витрати були відшкодовані під час розгляду справи №544/2345/23.

Проте , як встановлено з матеріалів справи , позивачем надано угоду на представництво інтересів у цивільній справі №16/23 від 03.08.2023 , вказана угода не містить номеру цивільної справи , відповідно не обмежує адвоката у здійсненні представництва інтересів позивача у справі , що наразі переглядається. Окрім того , у даній справі адвокатом надано позивачу послуги, що є відмінними від послуг наданих у справі №544/2345/23, а саме, складання нового позову та участь у розгляді справи №544/652/24.

Відтак , наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Скородєда Сергія Івановича залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов