Справа № 473/5798/24
РІШЕННЯ

іменем України

"01" квітня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М.

секретаря судового засіданні Ніколаєнко Г.О., Нікітченко М.Р.,

за участю представника заявника - адвоката Боднарук В.В., представників заінтересованих осіб Шевчук І.М., Тищенко М.С., заінтересованої соби Снігур Я.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську справу за заявою за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про встановлення факту , що має юридичне значення

встановив

в жовтні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що він перебував на утриманні батька ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в ході ведення бойових дій в районі населеного пункту Лиман Донецької області.

Обгрунтовуючи заяву, він пояснив, що на момент загибелі батька йому виповнилося 20 років, він закінчив навчання у Вознесенському фаховому коледжі Миколаївського національного аграрного університету у червні 2021 році, не був працевлаштований. З моменту розлучення його батьків, він перебував на утриманні батька. Метою встановлення даного факту є отримання частки грошової допомоги, оскільки при зверненні із заявою на отримання одноразової грошової допомоги, йому пояснили, що без надання документів, які відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підтверджують, що він перебував на утриманні загиблого йому виплат не передбачено.

Вищевказані обставини, стали приводом для звернення в суд для встановлення факту перебування на утриманні.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року залучений до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , як спадкоємець який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник заявника адвокат Боднарук В.В. підтримав заяву, та просив встановити факт перебування сина ОСОБА_1 на утримання батька ОСОБА_3 який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви, однак пояснив, що його онук ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_3 не проживав, на момент смерті батька перебував закордоном на заробітках, куди виїхав у 2021 році.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення заяви, вважав, що в судовому засіданні не було підтверджено належними доказами, що заявник ОСОБА_1 перебував на утриманні свого батька на дату його загибелі.

Представник заінтересованої особи Міністерства Оборони України Тищенко М.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, оскільки вважала, що на момент смерті батька заявник був повнолітнім, проживав окремо. В судовому засіданні не підтвердилося належними та допустимим доказами, що заявник перебував на утриманні загиблого батька і його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування. Дослідивши подану заяву та надані докази по справі, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідка ОСОБА_5 , судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув ОСОБА_3 під час виконання бойового завдання щодо захисту незалежності України, в районі населеного пункту Лиман Донецької області. (сповіщення сім`ї №55 від 11.05.2022 року.)

Заявник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_3 . (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане 26 квітня 2017 року).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 8706 від 16.07.2024 року заявник ОСОБА_1 , як син загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 у період дії воєнного стану молодшого сержанта ОСОБА_3 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Однак йому було роз`яснено про необхідність надання додаткових документів, які б підтверджували що повнолітній син був членом сім`ї загиблого військовослужбовця або перебував на його утриманні відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як визначено частиною сьомою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до пункту 5 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - одноразова грошова допомога виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

Частиною 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Пунктом 4 зазначеної статті визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець);батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону від 23.12.2022, чинній на день загибелі військовослужбовця), а саме: батькам, одному із подружжя, який не одружився вдруге, дітям, які не досягли повноліття, утриманцям загиблого (померлого).

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 також наголосив, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Також Верховний суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні суду необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Утримання може бути повним або частковим. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Часткове утримання означає, що особа мала інші джерела доходів, однак допомога годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують отримання заявником допомоги, яка надавалась постійно та була основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.

Такі обставини можуть бути підтверджені зокрема: листами ділового і особистого характеру, які містять відомості про перебування заявника на утриманні; довіреністю на право розпорядження грошовими коштами з рахунку; корінцями грошових переказів та іншими документами, які свідчать про одержання грошей або іншої допомоги (продуктових чи речових посилок тощо) від годувальника, які можна було б віднести до основного і постійного джерела засобів до існування.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування на утриманні батька, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення такого факту дозволить йому реалізувати право на отримання грошового забезпечення як особі, яка перебувала на утриманні військовослужбовця.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Проаналізувавши надані заявником докази, під час розгляду даної заяви суд не встановив факту перебування заявника на утриманні батька, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Надані заявником докази не є достатніми та переконливими доказами у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України для того, щоб суд беззаперечно дійшов висновку про те, що надавалася систематична грошова допомога, за рахунок якої заявник ОСОБА_1 проживав.

За таких обставин, оскільки із досліджених у судовому засіданні доказів не було встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебував на утриманні свого батька ОСОБА_3 на час його загибелі, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення відповідного факту.

Керуючись статтями 77-80, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 02 квітня 2025 року.

Суддя М.М. Ротар