Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1238/24
Провадження № 2/382/69/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Коваль Л. М.,

представника відповідачки-2 Черних В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 382/1238/24 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваль Лариси Миколаївни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання розірвання шлюбу фіктивним, визнання права власності на частку у спадковому майні,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області звернулася ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваль Л. М. з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до вимог якого просила:

- визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який розірвано заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12.07.2019 року у справі 382/341/19;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 вересня 2003 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Від шлюбу з ОСОБА_4 позивач має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період шлюбу, 29.11.2005 року подружжям ОСОБА_6 було придбано об?єкт нерухомого майна - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано на ім?я ОСОБА_4 . У 2019 році ОСОБА_1 , яка є кваліфікованою медсестрою, надійшла пропозиція роботи за кордоном, а саме: в Італії доглядати за сімейною парою похилого віку, але з умовою, що така працівниця не перебуватиме в шлюбі та не матиме малолітніх дітей. Тому позивач не узгодивши таку дію зі своїм чоловіком, ОСОБА_4 , звернулася до Яготинського районного суду з позовом про розірвання шлюбу. ОСОБА_4 не було відомо про те, що у провадженні Яготинського районного суду Київської області перебувала на розгляді справа №382/341/19 за позовом ОСОБА_1 до нього про розірвання шлюбу, судових повісток та інших процесуальних документів він не отримував, так як їх отримувала сама позивач. 12.07.2019 року згідно заочного рішення Яготинського районного суду Київської області у справі № 382/341/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 12.07.2019 року у справі № 382/341/19 ОСОБА_4 теж ніколи не отримував. Зважаючи на наведене, шлюбно-сімейні стосунки між подружжям ОСОБА_6 не припинялися, навпаки: з 2020 року їх сімейний союз зміцнів, ОСОБА_4 взагалі припинив вживати алкоголь, зосередився на піклуванні про дружину та сина, вносив зароблені кошти до сімейного бюджету, як глава сім?ї, вів спільне господарство, ремонтував господарські будівлі та споруди, разом з позивачем організовував сімейний відпочинок, за кошти сімейного бюджету придбавав побутову техніку, товари повсякденного вжитку, вносив кошти за надані комунальні послуги тощо. Задля того, щоб ОСОБА_1 не поїхала працювати за кордон, задовольняючи її прохання, ОСОБА_4 погодився поділити спільне майно подружжя - житловий будинок у судовому порядку. 15.03.2021 року згідно рішення Яготинського районного суду Київської області у справі № 382/1571/20 було визнано будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , а також визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, слід зазначити, що у розгляді справи № 382/1571/20 ОСОБА_4 участі не брав, про прийняте рішення дізнався від дружини ОСОБА_1 . У 2022 році у ОСОБА_4 було виявлено тяжку хворобу (цироз печінки), а ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер. 3 2005 року і по день смерті ОСОБА_4 разом з дружиною та сином проживав та був зареєстрованим у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Доглядом за хворим ОСОБА_4 , а потім його похованням та організацією поминальних обідів займалася лише позивач, при цьому ні його мати, а ні його четверо братів та дві сестри ніякої допомоги не надавали та активної участі у похованні померлого не брали. У зв?язку зі смертю ОСОБА_4 та у відповідності до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України відкрилася спадщина. Відповідно до Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №73305699 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. внесено до Спадкового реєстру реєстраційний запис, параметрами якого є: спадкова справа № 70979588, спадкодавець ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 . До складу спадкового майна ввійшло: 1/2 частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав, індексний номер 341095072. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер 349837103, та Договором дарування часток будинку від 27.12.2005). На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не склав. У передбачений чинним законодавством термін мати померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та син померлого та позивача - ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. з відповідними заявами про прийняття спадщини. Від позивача нотаріус приймати таку заяву відмовила, оскільки офіційно на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області від 12.07.2019 року шлюб між нею та померлим було розірвано. При цьому, після 12.07.2019 року ні позивач, ні ОСОБА_4 до дня своєї смерті у іншому шлюбі не перебували, а останньому не було відомо про те, що є рішення суду про розірвання шлюбу з позивачем. З огляду на наведені обставини, позивач вважає розірвання шлюбу фіктивним, оскільки ні вона, ні її чоловік не мали дійсного наміру припинити шлюбні стосунки, з часу укладення шлюбу до дня смерті ОСОБА_4 їх сімейний союз був непорушним. Процес розлучення був ініційований позивачкою, яка переслідувала мету отримати роботу за кордоном, і не мала наміру припиняти наявні шлюбно-сімейні відносини з чоловіком. Дані обставини можуть підтвердити свідки, про що позивачем буде заявлено відповідне клопотання.

Ухвалою від 13.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 10.09.2024 зобов`язано приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. в строк до 01.10.2024 року направити суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 117/2023 заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 07.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог.

Представник відповідачки-2 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 . Також з копії паспорта вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 03.09.2004 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 145, вбачається, що ОСОБА_2 (відповідач 1) народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якого є: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12.07.2019 року у справі № 382/341/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб між ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_9 ) та ОСОБА_4 , зареєстрований 6 вересня 2003 року у Яготинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 120, розірвано.

Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 12.03.2021 року у справі № 382/1571/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя " ОСОБА_6 ". Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Припинено право спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 17.05.2023 року, видане Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 266.

Із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 73305699 від 24.07.2023 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 до Спадкового реєстру було внесено реєстраційний запис.

Із витягу з Державного реєстру речових прав № 337373776 від 29.06.2023 року, сформованого державним реєстратором Козинець С. С., вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частки має у власності закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В описі об`єкта зазначено: загальна площа (кв. м): 94,7, житлова площа (кв. м): 50,7. Опис: А-2 Житловий будинок, а-2 прибудова, АДРЕСА_3 з шийкою, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 огорожа, АДРЕСА_6 , № І вимощення. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040. Номер об`єкта в РПВН: 29963748.

Відповідно до довідки з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 349837103 від 10.10.2023 року, вбачається, що право власності на домоволодіння, загальна площа: 57,2 кв. м, житлова площа: 29,3 кв. м, загальна вартість нерухомого майна: 20316,0 грн, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 належить ОСОБА_4 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н, 08.12.2005, Сотниківська сільська рада. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.12.2005 року.

Також до матеріалів справи позивачем долучено дублікат Договору дарування часток будинку, який був укладений 27.12.2005 року та посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І. Ж., в якому дарувальником виступає ОСОБА_10 , а обдаровуваним - ОСОБА_4 . Відповідно до цього договору: 1. Дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв у дар 1/2 частку житлового будинку під АДРЕСА_2 з належними будівлями та спорудами. 2. Вказаний житловий будинок, частка якого відчужується, цегляний, котрий зазначений в плані літерою А-1, який має житлову площу 29,30 кв. м., загальну площу 57,20 кв. м., а також слідуючі підсобні будівлі: а прибудова, 2 ганок, Б сарай, 1 огорожа. 3. Відчужувана 1/2 частка житлового будинку належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності, виданого Сотниківською сільською радою Яготинського району Київської області 08.12.2005 р. № б/н та зареєстрованого Яготинським бюро технічної інвентаризації 21.12.2005 р., реєстраційний номер в Реєстрі права власності на нерухоме майно 13306985. 4. Вартість частки житлового будинку, згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який виданий Яготинським бюро технічної інвентаризації 21.12.2005 року під № 9362690, становить 10 158 (десять тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 00 коп. 5. Цей дар сторони оцінюють у сумі 10 158 (десять тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 00 коп. 6. Дарувальник гарантує, що вказані в договорі частки житлового будинку до цього часу нікому іншому не продані, не подаровані, не передані як внесок до статутного фонду юридичних осіб, іншим способом не відчужені, не заставлені, під забороню та арештом не перебувають, судового спору щодо них, а також прав у третіх осіб (в т. ч. за договорами оренди, найму) які в межах, так і за межами України не має, та що майно яке є предметом цього правочину, не є спільною сумісною власністю. Заборгованості по комунальних та інших платежах щодо відчужуваних часток житлового будинку дарувальник не має. 7. Право власності у обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Сторони домовились, що під передачею частки житлового будинку за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдаровуваним від дарувальника договору дарування частки житлового будинку свідчить про те, що передача речі відбулась. В присутності нотаріуса дарувальник передав обдаровуваному договір дарування частки житлового будинку. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу частки житлового будинку обдаровуваному.

За замовленням ОСОБА_1 станом на 22.06.2023 ФОП ОСОБА_11 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № 1332).

За замовленням ОСОБА_4 станом на 25.07.2018 Комунальне підприємство Київської обласної ради "Лівобережне бюро технічної інвентаризації" виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (інвентаризаційна справа № 36490).

Із довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вбачається, що було проведено оціночну вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якої, загальна площа, кв. м: 68,20; площа житлових приміщень, кв. м: 29,30; рік введення в експлуатацію будинку/будівлі: 1968; поверховість будинку/будівлі: 1; кількість кімнат у квартирі: 2; розмір частки, що оцінюється, кв. м: 68,20; кадастровий номер земельної ділянки: :00:000:0001; площа земельної ділянки, кв. м: 1000.00; категорія: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); оціночна вартість об`єкта оцінки, грн: 64488,30; оціночна вартість поліпшень, грн: 25487,14; оціночна вартість земельної ділянки, грн: 39001,16.

Із довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вбачається, що було проведено оціночну вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої, загальна площа, кв. м: 94,70; площа житлових приміщень, кв. м: 50,70; рік введення в експлуатацію будинку/будівлі: 1980; поверховість будинку/будівлі: 1; кількість кімнат у квартирі: 3; розмір частки, що оцінюється, кв. м: 94,70; кадастровий номер земельної ділянки: :00:000:0001; площа земельної ділянки, кв. м: 1000.00; категорія: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); оціночна вартість об`єкта оцінки, грн: 388008,93; оціночна вартість поліпшень, грн: 388008,93.

Із долученої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що 24 липня 2023 року, приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І. Ж., заведена спадкова справа № 117/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , що проживав за адресою АДРЕСА_1 . Спадкова справа заведена на підставі заяви ОСОБА_2 , сина померлого, спадкоємця за законом. 24 жовтня 2023 року надійшла заява про прийняття спадщини від колишньої дружини ОСОБА_1 , яка в своїй заяві повідомила, що буде звертатись до суду про встановлення факту проживання в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 . ОСОБА_1 надала рішення суду про розірвання шлюбу з померлим ОСОБА_4 . 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_12 приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого: 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; 1/3 частину грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться у АТ "ОЩАДБАНК". Відповідно до цього, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І. Ж., постановила: відмовити у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; та на 1/3 частину грошових вкладень з відповідними відсотками, що знаходяться у АТ "ОЩАДБАНК".

Також позивачем та його представником до матеріалів справи долучені докази, а саме, довідку, яка видана про те, що ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , загальногромадянський паспорт НОМЕР_3 , виданий Яготинським РВГУМВС України в Київській області 14.01.2004, адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , за період 01.01.2018 08.11.2023 здійснила низку платежів, які стосуються оплати за електроенергію, газопостачання, телекомунікаційні послуги і т. д. Крім того, долучена копія довідки № 393 від 01.08.2024 року виданою Спеціалізованим комунальним підприємством "Ритуал" ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , про те, що вона поховала за власні кошти ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, долучений витяг з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору № 1025-24-02324 від 07.08.2024 року станом на 07.08.2024 року на ім`я ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2023 року. Крім того, у вигляді доказу проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , також були долучені їх спільні фотоілюстрації.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 117/2023, наданої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться у АТ "ОЩАДБАНК".

Копія спадкової справи містить копію заяви ОСОБА_2 (син померлого) № 281 від 24.07.2023, про прийняття спадщини;

- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 , видане Яготинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 266;

- копію витягу № 1050 від 26.06.2023 про осіб місце яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 18.10.2010 р. по 10.05.2023 р.;

- копії особистих документів та документів що посвідчують особу ОСОБА_2 ;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 73305544 від 24.07.2023 року;

- витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 73305699 від 24.07.2023 року;

- інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73305727 від 24.07.2023;

- копію довідки № 220/01114 від 24.07.2023 виданою приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж., в якій вказано, що згідно матеріалів спадкової справи № 117/2023, спадкоємцем ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, є ОСОБА_2 . Станом на 24.07.2023 року інші (крім ОСОБА_2 ) спадкоємці, передбачені законом та які б мали право на спадкування відсутні.;

- копії запитів здійснених приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та АТ "ОЩАДБАНК", відповідно до яких просить надати довідку: 1) про наявність та залишок грошових вкладів у померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) про наявність (відсутність) заповідального розпорядження на ці вклади (дата, №, П.І.П. особи на кого зроблене заповідальне розпорядження);

- копію заяви ОСОБА_3 (мати померлого) № 343 від 14.08.2023, про прийняття спадщини;

- копії особистих документів та документів що посвідчують особу ОСОБА_3 ;

- копію відповіді на запит АТ "ОЩАДБАНК" № 46/12-05/59542/2023/БТ від 21.09.2023, в якій зазначено, що на ім` я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , станом на 18.09.2023 р., наявна інформація та рахунки у наступних установах філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "ОЩАДБАНК": у ТВБВ № 10026/084: № НОМЕР_6 сума залишку 9604,60 грн. Заповідальне розпорядження по зазначеному рахунку відсутнє; у ТВБВ № 10026/0594: № НОМЕР_7 сума залишку 3748,01 грн, № НОМЕР_8 сума залишку 0,00 грн, (наявна кредитна заборгованість по БПК). Заповідальні розпорядження по зазначених рахунках відсутні.;

- копію відповіді на запит АТ КБ "ПРИВАТБАНК" № 20.1.0.0.0/7-230807/56180 від 17.08.2023 р., в якій зазначено, що на ім`я померлого ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відкриті: депозитний рахунок: номер договору SAMDNWFD000$, номер рахунку: НОМЕР_9 , дата відкриття: 02.10.2018, залишок: 31,37, валюта: UAH, дані про заповідальне розпорядження: заповідальне розпорядження відсутнє.;

- копію заяви № 469 від 24.10.2023 року ОСОБА_1 , в якій вона повідомила приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж., про те, що вона буде звертатися до суду про встановлення факту проживання в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 .;

- копії документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 ;

- копію рішення Яготинського районного суду від 12.07.2019 року у справі 382/341/19, про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

- копію заяви № 422 від 07.08.2024 року ОСОБА_1 в якій вона вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її колишній чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з яким вона постійно проживала. На день смерті залишилася спадщина, яка складається з: 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться у АТ "ОЩАДБАНК". ОСОБА_1 цією заявою повідомила нотаріуса , що цю спадщину вона прийняла і просила видати свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; 1/3 частку грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться у АТ "ОЩАДБАНК". Також, ОСОБА_1 в даній заяві зазначила, що іншими спадкоємцями, які передбачені чинним законодавством України, є: син померлого ОСОБА_2 та мати померлого ОСОБА_3 ;

- копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І. Ж.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що познайомилася зі своїм чоловіком в 1999 році. Він проживав в с. Сотниківка, в будинку його дідуся і бабусі, які його і виховували. Вони одружилися в 2003 році. Потім у 2004 році народився син ОСОБА_13 . Вони проживали в будинку її батьків, оскільки власного житла не мали. В подальшому в 2005 році купили недобудований будинок по АДРЕСА_1 . Основну суму коштів дали її батьки і трохи допомогла його бабуся. Більшість ремонту в цьому будинку зробив її батько, померлого родичі не допомагали, і 2010 році вже переїхали в будинок. Чоловік пішов на пенсію і коштів для утримання сім`ї не вистачала. Одна жінка запропонувала їй роботу, але для влаштування на роботу була умова, щоб жінка була розлучена і не мала малолітніх дітей. Вона погодилася на цю пропозицію і подала на розлучення, але чоловік не знав про це. Їх офіційно розлучили, але вони і надалі продовжували проживати однією сім`єю. За кордон вона не поїхала працювати, оскільки втратила контакти жінки. Пізніше, вже роки через два, їй хтось повідомив, що оскільки вони офіційно розлучені, то вона не матиме права на цей будинок. І вона подала на поділ майна. Чоловік не заперечував щодо поділу майна. Відносини в них не змінилися, виховували разом сина. Також у ОСОБА_4 залишився будинок в селі від бабусі із дідусем. Частину будинку бабуся йому подарувала, а інша частина, вони думали що перейшла до матері ОСОБА_4 . Але в подальшому дізналися, що той будинок належить йому повністю, проте документів в нього не було. У 2023 році ОСОБА_4 помер, похованням займалася вона. Мати померлого участі в похованні не приймала. За кордон в ОСОБА_14 позивачка так і не поїхала.

Допитаний в судовому засіданні відповідач в якості свідка ОСОБА_2 повідомив, що про розлучення батьків нічого не знав. Відносини між ними не змінилися, змін не помічав. Батько періодично працював, зазвичай в нього був якийсь дохід, пенсію отримував, мама працювала. Спільний бюджет був. Про поділ будинку не знав. Про розлучення дізнався коли прийшов час ділити спадщину, після смерті батька. Проживали разом до смерті батька по АДРЕСА_1 , зараз з мамою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що знає цю сім`ю як порядну, спілкувалися з ними. ОСОБА_16 завжди зустрічав ОСОБА_17 з роботи на машині. Коли вони поселилися, ОСОБА_6 вже жили в цьому будинкуі. Сварок не помічала. В дворі займався ОСОБА_16 , наводив порядки. Працював він десь в ОСОБА_18 . В гості заходила, вони виглядали як сім`я, іноді ходили на свята, виглядали як подружжя. В гості заходила десь 2 рази на місяць, ОСОБА_16 до них частіше забігав, ОСОБА_19 1-2 рази на місяць. Вона що вони весь час перебували в шлюбі, бо зазвичай коли люди розлучаються, вони стають чужими. Вони ввесь час проживали в одному будинку як сім`я, ОСОБА_20 й ОСОБА_19 й досі там живуть.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 повідомила, що їй відомо, що ОСОБА_19 судиться з своєю свекрухою за будинок. Познайомилися в 2011 році зі своїм чоловіком і почали спілкуватися. Ходили в гості в будинок по АДРЕСА_1 , жили ОСОБА_19 , ОСОБА_16 і дитина втрьох. Стосунки з ОСОБА_22 та її чоловіком були нормальні, спілкувалися, родинні свята відмічали, просто до них заїжджали, вони до нас, звичайні сімейні відносини. Сім`я жила дружно, вели свій побут, сина виховували спільно. ОСОБА_19 працювала частіше, ОСОБА_16 останнім часом не працював, у нього була пенсія. Разом відмічали Новий рік. Чи перебували в офіційному шлюбі не відомо, ну вона думала, що був офіційний шлюб, бо бувало святкували річниці. Вона чула, що будинок належав ОСОБА_23 , але документів не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 повідомила, що ОСОБА_17 знає з дитинства. Часто спілкувалися сім`ями, були дружні відносини. Вони проживали в одному будинку. ОСОБА_1 розповідала їй, що гроші на їх будинок дали батьки, і 1000 доларів дав ОСОБА_4 . Про розлучення вона дізналася вже після смерті ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 повідомив, що відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були добрі, сімейні, конфліктів не помічав. Про те, що не перебували в шлюбі не відомо, а що перебували в шлюбі відомо бо був на весіллі. На похороні був, організовувала поховання дружина, інші родичі були, чи брали родичі покійного участь у похованні не відомо, мати була і брати. Про розлучення нічого не відомо, кому належав будинок невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 повідомив, що знає ОСОБА_17 з 2005 року, проживає поруч, дуже часто ходив в гості. В будинку був і сам заходив і запрошували, конфліктів не чув. ОСОБА_4 батьків ні разу не бачив, знає, що йому баба купила цю хату в ОСОБА_27 . Чув від племінниці, що він з багатодітної сім`ї, що з матір`ю не спілкувався, з братами і сестрами не чув щоб спілкувався.

Розглядаючи пред`явлені позовні вимоги на пердмет їх законності та обґрунтованості суд зазначає, що предметом розгляду суду є вимога про визнання розірвання шлюбу фіктивним, яка є основною та ґрунтується на положеннях ст. 108 СК України, а також похідні вимоги про визнання права власності на частку у спадковому майні.

Вирішуючи основну позовну вимогу про визнання розірвання шлюбу фіктивним суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Положення ст. 106 СК України регулють питання розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей. Так, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана.

Аналіз статті 108 СК України дає підстави для висновку, що визнання судом розірвання шлюбу фіктивним можливе лише у випадку, коли шлюб було розірвано органом реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей (стаття 106 СК України). Таким чином, у випадку розірвання шлюбу судом подальше визнання розірвання такого шлюбу фіктивним неможливе, оскільки інший суд не може визнати розірвання шлюбу фіктивним за наявності рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотриманню принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише у разі, якщо він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Устименко проти України", рішення у справі "Рябих проти Росії", рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах 03.06.2020 року у справі № 522/17429/17 та від 07.05.2020 року у справі № 461/6692/16-ц, а в силу ч. 4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положення ст. ст. 106, 108 СК України суд вважає чіткими й зрозумілими та не вбачає прогалин у законодавстві (праві) у частині регулювання спірних відносин, тож підстав для застосування аналогії закону чи аналогії права суд також не вбачає.

Таким чином, з урахуванням наведених положень сімейного законодавства, розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин.

За відсутності однієї із обов`язкових умов, передбачених ст. 106 СК України, а саме розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто саме органом державної реєстрації актів цивільного стану, наявність/відсутність інших умов не має правового значення для вирішення спору.

Крім цього, виходячи із положень ст. 108 СК України умова про те, що "на момент розірвання шлюбу вони (жінка та чоловік) не мали на меті припинення шлюбних відносин" кореспондується із ч. 1 ст. 106 СК України, згідно з якою правові наслідки пов`язані саме із волевиявленням подружжя на розірвання шлюбу, тобто чоловіка та жінки, натомість позивачка стверджувала, що її чоловіку не було відомо про розірвання шлюбу.

Враховуючи викладене, оскільки визнання фіктивним розірвання шлюбу, що був розірваний саме за рішенням суду, яке набрало законної сили та є остаточним, не передбачено ані законодавством України, чинним на час виникнення спірних правовідносин, ані на час розгляду справи, суд дійшов висновку про безпідставність та неправомірність позовних вимог про визнання розірвання шлюбу фіктивним.

Тому, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання фіктивним розірвання шлюбу, відсутні й правові підстави, передбачені ст. ст. 1216, 1218, 1258, 1261 ЦК України, для висновку про те, що фіктивне розірвання шлюбу призвело до порушення прав позивачки за наслідком втрати права на спадкування після смерті чоловіка, як спадкоємця першої черги спадкування за законом.

Тож позовні вимоги про визнання права власності на частку у спадковому майні є похідними від основної вимоги, яка не ґрунтується на законі, а оскільки в цьому випадку відсутні підстави для задоволення основної вимоги, то відсутні підстави й для задоволення похідних.

Крім цього, суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Водночас, як вбачається із рішення Яготинського районного суду Київської області від 12.07.2019 року у справі № 382/341/19, ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, в якому зазначала, що: їх сім`я розпалася; вони проживають разом але не підтримують шлюбних стосунків; відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки та бійки. Тож позивачка зазначала, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, у зв`язку з чим просила його розірвати. Розриваючи шлюб, суд встановив, що подружжя втратило почуття любові та поваги одне до одного, не має спільного бюджету, фактично припинило шлюбні стосунки. Причиною розпаду сім`ї стало те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, застосовує фізичне насилля до дружини.

Разом з тим, у позовній заяві у справі, що розглядається, позивачка вже стверджує про те, що процес розлучення був нею ініційований з метою отримати роботу за кордоном, і вона не мала наміру припиняти наявні шлюбно-сімейні відносини з чоловіком.

Наведені обставини не узгоджуються із зазначеним вище принципом, а також, з огляду на вочевидь суперечливу поведінку позивачки, містять ознаки зловживання правом. Тож й твердження позивачки про те, що на момент розірвання шлюбу вони (тобто й чоловік і дружина) не мали на меті припинення шлюбних відносин (при цьому позивачка стверджує, що чоловіку не було відомо про розірвання шлюбу взагалі) є необґрунтованими та суперечливими. Тож у суду відсутні підстави вважати, що права позивачки є порушеними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність та неправомірність позовних вимог, а також факту порушення майнових прав позивача, а тому дійшов висновку про відмову в позові повністю.

Крім цього, в цьому випадку у справі, що розглядається, позов пред`явлений до двох відповідачів, а суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову, тож подання одним із відповідачів заяви про визнання позову судом до уваги не приймається, як таке, що суперечить положенням ст. 206 ЦПК України.

В частині розподілу судових витрат, суд зазначає, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: "Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших".

Стороною відповідача подані докази понесення витрат на правничу допомогу: примірник договору про надання правничої допомоги № 129-2024 від 05.09.2024, ордер, копія свідоцтва адвоката, розрахунок від 10.01.2025 року (консультація та аналіз судової практики - 1000 грн, участь у судових засіданнях - 8000 грн, підготовка письмових судових дебатів - 1000 грн, а всього - 10000 грн), квитанція від 10.01.2025 про сплату відповідачкою 10000 грн, акт виконаних робіт від 10.01.2025.

Стороною позивача подано клопотання про зменшення судових витрат відповідача, відповідно до якої заявлено про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн, оскільки їх розмір є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності.

Судом враховується, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд вбачає дійсну необхідність понесення відповідачкою судових витрат із загальної ситуації, в якій вона опинилася після пред`явлення позивачкою позову у даній справі, після чого відповідачка вчинила заходи щодо свого захисту в судовому порядку шляхом звернення до адвоката для надання правничої допомоги.

Разом з тим, враховуючи клопотання позивача про зменшення витрат, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерій реальності адвокатських витрат, співмірності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами.

Суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням зазначених обставин, в тому й числі ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд також враховує, що правова позиція позивача не змінювалась, відтак адвокату, який надавав правову допомогу відповідачу, не потрібно було вивчати додаткові джерела права, оскільки останній не міг бути необізнаним про позицію позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги та інші обставини. Суд також враховує, що відзив у справі не подавався, підготовка та подання саме "письмових судових дебатів" прямо не передбачено процесуальним законодавством, а також враховує кількість проведених судових засідань.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи заперечення представника позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі та клопотання про зменшення таких витрат, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат понесених відповідачем.

Суд вважає заявлені витрати у сумі 10000 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не в повній мірі відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з позивачки становить для неї надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку про стягнення з позивачки на користь відповідачки-2 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Підсумовуючи викладене, враховуючи результат розгляду справи в суді, оцінивши подані докази на підтвердження понесених витрат, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн в даній конкретній справі відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

В силу ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу, у зв`язку із відмовою в позові повністю, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 244, 258-259, 265, 268, 279, 289, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний номер НОМЕР_11 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення складено 01.04.2025.

Суддя М. М. Нарольський