ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/438/24 Головуючий суддя І інстанції Тимош О. М.
Провадження № 22-ц/818/533/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про виплату заробітної плати
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківська роздрібна компанія» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2024 року, по цивільній справі №643/438/24, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківська роздрібна компанія» про стягнення заборгованості із заробітної плати,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення з ТОВ «Харківська роздрібна компанія» заборгованості по заробітній платі за період з червня 2016 по жовтень 2023 року у сумі 104 766,01 грн та просила визнати причину пропуску звернення до суду із позовом поважною.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що в період з 24.06.2015 по 05.10.2023 вона знаходилася у трудових відносинах з ТОВ «Харківська роздрібна компанія». Посадові обов`язки виконувала повністю, нарікань з боку відповідача не було. За час перебування у трудових відносинах з відповідачем ним була нарахована, але не виплачена заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки за червень 2016 року - жовтень 2023 року в сумі 104 766,01 грн. Заборгованість розрахована позивачкою за фактичними даними. При звільненні розрахунок заборгованості із зазначенням кожного окремого виду виплати, позивачці виданий не був. На неодноразове звернення довідка про заборгованість з заробітної плати їй надана не була. Після звільнення 05.10.2023 позивач неодноразово зверталася до ТОВ «Харківська роздрібна компанія», намагалася отримати довідку про заборгованість з заробітної плати з метою звернення до суду, але вказану довідку їй так і не надали.

Посилаючись на ч. 2 ст. 233 КЗпП вважає, що строк для звернення до суду не пропущений, оскільки заборгованість їй не виплачена, довідка про розрахунок або повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні до сьогодні їй не надані.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Харківська роздрібна компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 104766 грн 01 коп.

Стягнуто з ТОВ «Харківська роздрібна компанія» на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Харківська роздрібна компанія» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що судом не враховано той факт, що у день свого звільнення, а саме 5 жовтня 2023 року ОСОБА_1 ніяким чином не здійснювала своїх службових повноважень, тобто не працювала в день звільнення, про що свідчить наявна в матеріалах справи заява від 21 вересня 2023 року.

Вказує, що позивач не зверталась з пред`явленням жодних вимог до відповідача, зокрема і з вимогою про розрахунок.

Вважає, що якщо працівник подає позов ,не здійснивши пред`явлення вимоги про розрахунок на підставі частини першої статті 116 КЗпП, то відсутні підстави для звернення до суду з метою захисту порушеного права, адже факт такого порушення не встановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд не взяв до уваги, що єдиний доказ, наданий позивачем щодо наявності заборгованості з заробітної плати, а саме довідки про заборгованість з заробітної плати жодним чином не відповідає вимогам процесуального законодавства та не може вважатися належним, достовірним, допустимим та достатнім доказом, що підтверджувати факти, викладені у позовній заяві та доводити обставини, які мають значення для справи, оскільки дана довідки оформлена без вихідної реєстрації, номеру та без підпису уповноваженої особи.

Вказує, що дані щодо уповноваженої особи, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, в тому числі підписувати будь-які документи, є відкритими, достовірними і свідчать про те, що єдиною уповноваженою особою ТОВ «Харківська роздрібна компанія» є Моденов А.С.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про здійснення розрахунку, проте відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі.

Вважає, що форма звернення працівника до роботодавця про проведення остаточного розрахунку з працівником при звільненні може бути виражена як шляхом звернення такого працівника із відповідним позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати, так і шляхом подання відповідної заяви до роботодавця, яка містить таку вимогу.

Аргументи відповідача в частині того, що у випадку подання працівником позову без попереднього пред`явлення вимоги про розрахунок на підставі ст.116 КЗпП ґрунтуються на довільному тлумаченні норм чинного законодавства і не є підставою для відмові у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доводам відповідача в частині того, що головний бухгалтер не уповноважена на видачу довідки про заборгованість по заробітній платі, суд обґрунтовано вважав такі доводи безпідставними та до уваги не прийняв.

Відповідач не надав будь-яких доказів на спростування заявлених позивачем до стягнення сум, як і не надав доказів виплати позивачці заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, відповідно до ст.ст. 367, 368, 372 ЦПК України колегія суддів за їх відсутності перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

Оскільки позивачем не було одержано письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, а законом передбачено відрахування тримісячного строку звернення до суду саме з моменту одержання цього письмового повідомлення працівником, то позивачем строк звернення до суду не пропущений.

Відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачкою та не надано суду розрахунку про нараховані та виплачені їй суми при звільненні з посиланням на те, що знищена нежитлова будівля, де знаходилася бухгалтерія відповідача, комп`ютерна техніка, первинні документи.

Водночас суду надано і позивачем, і відповідачем копія наказу від 05.10.2023 про припинення трудового договору ОСОБА_1 , який містить розрахунок днів, за які підлягає сплаті компенсація відпустки, загалом 309 календарних днів.

Отже, суд вважає неспроможним аргумент відповідача про неможливість вирахувати суму заробітної плати, яка повинна бути сплачена ОСОБА_1 при звільненні. Роботодавець зобов`язаний був видати письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести із звільненим працівником розрахунок не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 24.06.2015 була прийнята до ТОВ «Харківська роздрібна компанія» на посаду старшого бухгалтера у бухгалтерію по строковому трудовому договору. 05.10.2023 ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу від 25.09.2023 №67к (а.с. 9-10).

Відповідно до наказу №67к про припинення трудового договору від 05.10.2023 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. В наказі зазначено - компенсація відпустки 309 календарних днів: з 24.06.2016 по 23.06.2017 - основана щорічна відпустка 5 к.д.; з 24.06.2017 по 23.06.2018 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2018 по 23.06.2019 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2019 по 23.06.2020 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2020 по 23.06.2021 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2021 по 23.06.2022 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2022 по 23.06.2023 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2023 по 05.10.2023 - основана щорічна відпустка 7 к.д. Компенсація соціальної додаткової відпустки: за 2015 рік - 17 к.д, за 2016 рік - 17 к.д., за 2017 рік - 17 к.д., за 2018 рік - 17 к.д., за 2019 рік - 17 к.д., за 2020 рік - 17 к.д., за 2021 рік - 17 к.д., за 2022 рік - 17 к.д., за 2023 рік - 17 к.д. (а.с.11).

На підтвердження суми заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 надано суду довідка б/н, без дати, в якій зазначено, що залишок зарплати до виплати на 05.10.2023 становить 104 766,01 грн (а.с.12); заявка від 03.10.2023, з якої вбачається, що зарплата за жовтень 2023 року ОСОБА_1 100 015,98 грн, податків 48 780,92 грн, РКО - 150,02 грн, загалом - 148 946,92 грн (а.с.13); заявка від 03.10.2023, відповідно до якої зарплата ОСОБА_1 за лютий 2022 року складає 7296,47 грн (4750,03грн, податки - 2539,31 грн, РКО - 7,13 грн) (а.с.14). Зазначені документи підписані самою позивачкою, на них відсутній підпис посадової особи ТОВ «Харківська роздрібна компанія».

Згідно з копіями заяв ОСОБА_1 вона зверталася до директора ТОВ «Харківська роздрібна компанія» із заявами про надання відпустки без збереження заробітної плати на період карантина з 24.02.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 до 31.05.2022; згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 01.06.2022 по 30.06.2022; з 01.07.2022 по 22.08.2022, з 23.08.2022 по 20.11.2022, з 21.11.2022 по 18.02.2023, з 19.02.2023 по 19.05.2023, з 20.05.2023 по 17.08.2023, з 18.08.2023 по 05.10.2023 (а.с.33-42).

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Харківська роздрібна компанія» із вимогою про надання розрахунку заборгованості по заробітній платі й виплату заборгованості (а.с.96,97,98).

Наказом №121к від 22.12.2022 затверджено та введено в дію з 01.01.2023 штатний розпис ТОВ «Харківська роздрібна компанія», відповідно до якого посадовий оклад старшого бухгалтера складає 12 350 грн (а.с.120-125).

Між ПАТ «Концерн Авек та Ко» як орендодавцем та ТОВ «Харківська роздрібна компанія» як орендарем укладено договір про передання за плату на визначений строк (з 01.01.2022 до 30.12.2024) об`єктів Торговельного центру «Барабашово» (а.с. 126-130). Відповідно до додатку №3 до договору оренди майна б/н від 07.12.2021 передано нежитлову будівлю літ. «Х-1» за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.131).

Відповідно до наказу №2/1-а від 01.02.2022 «Про визначення місця здійснення бухгалтерського обліку і зберігання первинних документів» визначено місце проведення бухгалтерського обліку і зберігання первинних документів ТОВ «ХРК» у кабінетах: №11 площею 10,6 кв.м, №12 площею 11,1 кв. м, №13 площею 10,8 кв. м, №14 площею 4,90 кв.м адміністративного корпусу за адресою: АДРЕСА_1 ; у нежитлових приміщеннях літ. «Х-1» заг. пл. 712,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.132).

До ЄРДР внесено відомості щодо кримінального провадження №0000030 від 04.03.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України, з якого вбачається, що завдано шкоду та значні руйнування за адресою: АДРЕСА_2 та житлових будинках поруч (а.с.133-134).

Відповідно до акта від 29.09.2022 у зв`язку із пожежею, яка сталася внаслідок проведення бойових дій 17.03.2022 та 18.03.2022 у нежитлових приміщеннях літ «Х-1» площею 712,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, констатується повне знищення первинних документів ТОВ «ХРК», які були переміщенні за вказаною адресою для зберігання (а.с.135-137).

Відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій торговельних павільйонів, розташованих в Торговельному центрі «Барабашово» у м. Харкові та можливості їх подальшої експлуатації у нежитловій будова літ. «Х-1» в перший місяць бойових дій від вибухової хвилі сталося загоряння, павільйони та контейнери повністю згоріли та зруйновані, не експлуатуються (а.с.138-139).

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно ч. 1, 3ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 5ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ч. 1ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що положення статті 116 КЗпП не містить вимоги про необхідність здійснення працівником будь-якого досудового врегулювання, яке б передувало зверненню до суду, а тому аргументи Відповідача в частині того, що у випадку подання працівником позову без попереднього пред`явлення вимоги про розрахунок на підставі статті 116 КЗпП не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Та за конкретних обставин у даній справі роботодавець надав належний документальний доказ в підтвердження своїх заперечень щодо розміру заборгованості по заробітній платі, а працівник в свою чергу в жодний спосіб не спростував наведених відповідачем обставин.

Відповідно до наказу №67к про припинення трудового договору від 05.10.2023 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. В наказі зазначено - компенсація відпустки 309 календарних днів: з 24.06.2016 по 23.06.2017 - основана щорічна відпустка 5 к.д.; з 24.06.2017 по 23.06.2018 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2018 по 23.06.2019 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2019 по 23.06.2020 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2020 по 23.06.2021 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2021 по 23.06.2022 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2022 по 23.06.2023 - основана щорічна відпустка 24 к.д.; з 24.06.2023 по 05.10.2023 - основана щорічна відпустка 7 к.д. Компенсація соціальної додаткової відпустки: за 2015 рік - 17 к.д, за 2016 рік - 17 к.д., за 2017 рік - 17 к.д., за 2018 рік - 17 к.д., за 2019 рік - 17 к.д., за 2020 рік - 17 к.д., за 2021 рік - 17 к.д., за 2022 рік - 17 к.д., за 2023 рік - 17 к.д.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Позивачці було нараховано заробітну плату за лютий 2022 року у розмірі 12767,37 грн, утримано податків 2 617,31 грн, належить до виплати 10150,06 грн, виплачено 5 400, 03 грн, залишок до виплати 4 750,03 грн.

Також згідно вищевказаної довідки Позивачці нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 125806,26 грн, з якої утримано податків 25790,28 грн, належить до виплати 100015,98 грн. Загальний залишок заборгованості станом на 05.10.2023 у розмірі 104766,01 грн зазначений після утримання всіх видів податків і зборів. У виданому Відповідачем наказі № 67к від 05.10.2023 року про звільнення Позивачки також зазначено, що їй належить компенсація за невикористану відпустку за 309 календарних днів.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, стосовно того, що будь-яких доказів на підтвердження того, що старший бухгалтер не була уповноважена на підписання довідки про заборгованість по заробітній платі (наказ про облікову політику підприємства, посадову інструкцію тощо) Відповідач суду не надав, тобто всупереч вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не надав доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу заперечень проти позову.

Судова колегія також вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки позивачем не було одержано письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, а законом передбачено відрахування тримісячного строку звернення до суду саме з моменту одержання цього письмового повідомлення працівником.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів з урахуванням норми ст. 2 ЦПК України звертає увагу, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківська роздрібна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 31 березня 2025 року

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.