Справа № 459/2814/24
Провадження № 2/459/798/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.,

з участю секретаря Горощук А. О.,

представника позивача Таргоній В. М.,

представника відповідача Лелів Н. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом, поданим адвокатом Таргоній В. М. в інтересах ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелекротранс» про відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки адвокат Таргоній В. М. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 200 000 гривень відшкодування моральної шкоди

В обґрунтування позову посилається на те, що 13.09.2023 близько 14:30 поблизу буд. АДРЕСА_1 відбувся наїзд трамвая "Татра КТ-4СУ", бортовий номер 1098, під керуванням водія ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_1 , яка в результаті наїзду отримала тілесні ушкодження. Вказані обставини було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження №0002584, розпочатого за фактом вищевказаного наїзду. Внаслідок наїзду позивачка зазнала надзвичайного стресу та страху за своє життя, а також сильного фізичного болю, пов`язаного з травмуванням та подальшим лікуванням. Крім того, позивачці доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки її сталий життєвий уклад порушений. Зокрема, позивачка не може самостійно забезпечувати свою життєдіяльність в тій мірі, в якій могла до ДТП. Представник звертає увагу, що позивачка являється особою із інвалідністю та згідно довідки МСЕК останній протипоказана важка фізична праця та робота з психоемоційним навантаженням. Таким чином, ОСОБА_1 надзвичайно обмежена у виборі роботи і реалізації себе професійно. Також представник вказує, що наслідки отриманих травм супроводжують позивачку по житті, зокрема, дискомфорт через ушкодження обличчя (множинні багатоуламкові переломи кісток лицевого черепа). Серед іншого, представник покликається на те, що внаслідок даної події на обличчі позивачки залишились великі шрами, вибиті зуби, що завдає моральної шкоди будь-якій людині, а особливо молодій жінці. Позивачці завдано значної шкоди, і нормальне життя потребує тривалого відновлення, отже останній потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що ОСОБА_1 зазнала значного фізичного болю, травма надовго змінила їй життя у всіх сферах, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 200 000 гривень. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації її життя.

29.10.2024 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

13.11.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив, у якому остання просила у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Так, в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії пішохода ОСОБА_1 , котра проігнорувала вимоги дорожнього знаку 3.9 «Рух пішоходів заборонено», а саме рухаючись по тротуару, мала намір перейти через трамвайні колій та не переконавшись, що це буде безпечно, наблизилася до трамвайних колій, по яких в цей час рухався трамвай «Татра КТ-4СУ», бортовий номер НОМЕР_1 , в результаті чого відбувся наїзд на пішохода. Відтак, із наведеного слідує, що винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_1 і саме її неправомірні дії спричинили настання дорожньо-транспортної пригоди. Представник звернула увагу, що ЛКП «Львівелектротранс» не заперечує, що позивачка зазнала фізичні та душевні страждання, до яких призвели обставини, що склалися. Однак наголошує, що такі фізичні та душевні страждання позивачці були завдані власне внаслідок її неправомірних дій, а саме порушенням ПДР України, зокрема вимоги дорожнього знаку 3.9 «Рух пішоходів заборонено», а не внаслідок дій водія трамвая. у Звертає увагу, що у даній ситуації деліктні зобов`язання, які передбачають відшкодування шкоди відповідачем, не виникли, адже протиправна поведінка мала місце у діях особи, яка отримала фізичні і душевні страждання внаслідок власних незаконних дій, що встановлено постановою про закриття кримінального провадження. Відтак відсутній причинний зв`язок між шкодою та поведінкою водія трамвая. Тому відсутня деліктна відповідальність, як водія трамвая, так і відповідача в цілому. Крім того, представник вважає, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т. п.), а не проста необачність. Отже при розгляді цієї справи, представник просить суд враховувати наступні обставини та норми законодавства, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності щодо стягнення моральної шкоди. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 25.11.2024 у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні, яке відбулося 18.03.2023 представник позивачки просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини. Зазначив, що визначений розмір відшкодування відповідає завданій позивачці моральній шкоді. Негативні наслідки даної події зумовили суттєву зміну звичайного життєвого ритму позивачки, спонукали до підвищення витрат, додаткових психофізичних та матеріальних ресурсів. Щодо страхування відповідальності відповідача, то представник зауважив, що відповідно до умов Договору страхування укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (страховиком) та ЛКП «Львівелектотранс» (страхувальником), витрати пов`язані із відшкодуванням моральної шкоди страховиком не відшкодовуються.

Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що позивачка зазнала матеріальні збитки та моральні страждання внаслідок власних винних дій. При цьому, просила суд врахувати грубу необережність потерпілої, яка сприяла виникненню шкоди, а тому вважає, що розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.09.2023 близько 14.30 год поблизу буд. АДРЕСА_1 відбулася ДТП (наїзд на пішохода) за участю трамвая "Татра КТ-АСУ", бортовий номер 1098, (маршруту №2 сполученням вул. Коновальця - вул. Пасічна) під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 , котра отримала тілесні ушкодження.

14.09.2023 за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0002584 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке 28.09.2023 перекваліфіковано слідчим з ч. 1 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого в ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області Герасимчука Ю. О. від 29.09.2023 кримінальне провадження за №0002584 було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Копію постанови про закриття та матеріалів кримінального провадження направлено в УПП у Львівській області ДПП для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення чинних вимог ПДР України (а. с. 20-22).

З вказаної постанови вбачається, що 20 вересня 2023 року було призначено судово-медичну експертизу ОСОБА_1 , у якої відповідно до висновку експерта №162/2023 від 27.09.2023 діагностовано ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, переломи лобної та клиновидної кістки зліва, забій головного мозку, пермоцефалія, множинні багато уламкові переломи кісток лицевого черепа зліва, гематосинус пазухи зліва, множинні забійні рани обличчя, забій грудної клітки зліва, внутрішньо-суглобовий перелом крижової кістки зліва. Дана поєднана травма тіла утворилась внаслідок контакту з тупим предметом, котрими могли бути виступаючі частини транспортного засобу, могла утворитись під час дорожньо-транспортної пригоди і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії пішохода ОСОБА_1 , котра проігнорувала вимоги дорожнього знаку 19 «Рух пішоходів заборонено», а саме рухаючись по тротуару, мала на перейти через трамвайні колії, те не переконавшись, що це буде безпечно наблизилась до трамвайних колій, по яких в цей час рухався трамвай "Татра КТ-4СУ", бортовий номер 1098, в результаті чого відбувся наїзд на пішохода.

Також із даної постанови вбачається, що водій ОСОБА_2 з 1999 року працює водієм трамвая у ЛКП «Львівелектротранс».

Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 01.05.2024 року встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням строком до 01.05.2025 (а. с. 11-12).

Із копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 75844 від 29.09.2023 року, виданої КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у стаціонарі з 13.09.2023 по 29.09.2023 з діагнозом: вогнищевий забій головного мозку ВЧМТ, переломи лобної та клиновидної кісток зліва, забій головного мозку, пневмоцефалія, забійна рана лобної ділянки справа, злам виличної кістки з незначними зміщенням зліва, косий перелом виличної дуги зліва, травматична екстракція 11 і 12 зубів, гематосинус зліва, наскрізна рана верхньої і нижньої губи справа, забій грудної клітки зліва, забійні садна обох нижніх кінцівок, краєвий перелом крижової кістки, злам лівої кульшової западини без зміщення уламків, лінійний внутрішньосуглобовий злам основи проксимальної фаланги 2-го пальця лівої кисті (а. с. 7-9).

У матеріалах справи наявні копії фіскальних чеків, які сторона позивача надала на підтвердження придбання медичних препаратів. Проте, такі докази є нечитабельними (подекуди важко читабельними), що не дає можливості суду перевірити такі факти (а. с. 23-25).

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», що підтверджується «Договором комплексного страхування відповідальності перевізника, відповідальності перед третіми особами під час проведення господарської діяльності юридичними або фізичними особами-підприємцями, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування майна № -1001219/-2204-0000015/-0000007 (СК)/№00120 від 23.02.2023», який був укладений між ПАТ «СК «Євроінс Україна» та ЛКП «Львівелектротранс» (надалі Договір страхування) (а. с. 111-127).

Предметом Договору страхування є відшкодування шкоди, нанесеної вантажем (транспортним засобом), що перевозиться життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час транспортування вантажу (транспортних засобів) евакуатором та здійснення завантажувально-розвантажувальних робіт, а також шкоди завданої власникові вантажу (транспортного засобу) у результаті повної або часткової втрати, псування, пошкодження або нестачі вантажу, з відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров`ю, та/або майну потерпілих третіх осіб внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, з відшкодування шкоди заподіяної страхувальником життю, здоров`ю, та/або майну потерпілих третіх осіб під час проведення господарської діяльності, пов`язана із застрахованим видом діяльності, а саме: експлуатація та утримання страхувальником (його уповноваженими представниками) на законних підставах майна (а саме: конструктивних елементів контактної мережі та/або опор контактної мережі) (п.3 Договору добровільного страхування відповідальності перед третіми особами під час проведення господарської діяльності).

Згідно із п. 12.4 Договору страхування страховик не відшкодовує моральну (немайнову шкоду).

Відповідно до п. 13.4 Договору страхування не підлягає відшкодуванню моральна шкода, непрямі збитки в тому числі, але не обмежуючись цим, штрафи, пені та інші стягнення, шкода завдана навколишньому природному середовищі.

Із додатку №5 до Договору страхування вбачається, що застрахованим був також і трамвай із бортовим номером 1098 (а. с. 128).

Представник позивачки обґрунтовує завдану ОСОБА_1 моральну шкоду тим, що вона зазнала сильних страждань, які вона відчувала увесь час перебування у лікарні, що завдало їй тяжкого нервового удару та потрясіння. Вона зазнала сильного болю, витратила багато часу, коштів та зусиль на лікування, однак досягти відновлення попереднього стану не вдалося. Позивачка перенесла сильний больовий шок через отримані травми та отримала третю групу інвалідності. Фізичні страждання від болю та моральні страждання від отриманого каліцтва стали тяжким періодом життя позивачки. Внаслідок завданого каліцтва позивачка втратила можливість повноцінно жити, обирати роботу до душі, оскільки їй протипоказана важка фізична праця. Тому звернувся до суду з даним позовом про відшкодування моральної шкоди.

При ухваленні рішення суд керується наступним.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що 13.09.2023 близько 14.30 год поблизу буд. №128 по вул. Личаківська у м. Львові відбулася ДТП (наїзд на пішохода) за участю трамвая "Татра КТ-АСУ", бортовий номер 1098, (маршруту №2 сполученням вул. Коновальця - вул. Пасічна) під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 , котра отримала тілесні ушкодження. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за №0002584 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке згодом перекваліфіковано на ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого в ВРЗСТ СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області Герасимчука Ю. О. від 29.09.2023 кримінальне провадження за №0002584 було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії пішохода ОСОБА_1 , котра проігнорувала вимоги дорожнього знаку 19 «Рух пішоходів заборонено», а саме рухаючись по тротуару, мала на перейти через трамвайні колії, та не переконавшись, що це буде безпечно наблизилась до трамвайних колій, по яких в цей час рухався трамвай "Татра КТ-4СУ", бортовий номер НОМЕР_1 , в результаті чого відбувся наїзд на пішохода.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні з 13.09.2023 по 29.09.2023, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 75844 від 29.09.2023 року, виданої КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова».

Отже, позивачка ОСОБА_1 внаслідок вищевказаної ДТП отримала важкі травми, які безумовно спричинили душевні страждання та порушили звичайний уклад її життя.

В процесі розгляду даної справи було встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», що підтверджується вищевказаним Договором страхування.

Проте, як убачається із п. п. 12.4, 13.4 Договору страхування страховик не відшкодовує моральну (немайнову шкоду).

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що ЛКП «Львівелектротранс» є належним відповідачем у даній справі.

Щодо доводів сторони відповідача про порушення потерпілою ПДР України, що призвело до ДТП варто зазначити наступне.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок нещасного випадку, а саме внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_1 , яка не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушення вимог дорожнього знаку 19 « Рух пішоходів заборонено», а саме рухаючись по тротуару, мала на перейти через трамвайні колії, та не переконавшись, що це буде безпечно, наблизилась до трамвайних колій, по яких в цей час рухався трамвай "Татра КТ-4СУ", бортовий номер 1098, в результаті чого відбувся наїзд на пішохода.

Згідно частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 7 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ орієнтує суди нижчої ланки на те, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого зокрема, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 5 червня 2024 року у справі №543/855/21, положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоровя фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року по справі № 450/4163/18.

Таким чином, за наявності необережності потерпілої законодавство передбачає лише зменшення розміру відшкодування шкоди, а не відмову у стягненні такої.

Відтак, доводи представника відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд до уваги їх не бере.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Водночас судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_1 або непереборної сили, а тому особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має відповідати за завдану позивачці шкоду незалежно від її вини.

На думку суду, позивачка поза всяким розумним сумнівом зазнала моральних та душевних страждань у зв`язку з отриманням важких травм та залишилася інвалідом ІІІ групи, а відновлення попереднього стану її здоров`я неможливе. Вищевказані прояви душевних страждань є нетиповими для будь-якої звичайної людини, адже позивачка змінила свій нормальний звичайний уклад життя та втратила можливість повноцінно жити та обирати професію. Наявність у позивачки цих душевних страждань є очевидною.

З урахуванням встановлених обставин справи, дії цивільно-правової презумпції заподіювача шкоди, наявності необережності потерпілої, яка сприяла виникненню шкоди, на думку суду, справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивачки в даному випадку буде сума в розмірі 100 000 гривень, що враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача і відповідає принципу співмірності.

Отже, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення з відповідача Львівського комунального підприємства «Львівелекротранс» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, при зверненні до суду з урахуванням ціни позову у розмірі 200 000грн позивачка мала б сплатити судовий збір у розмірі 2000грн.

Разом із тим, позивачка на підставі п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні даної позовної заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 1500,00 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 100 000 (задоволені позовні вимоги) / 200 000 (заявлені позовні вимоги) х 2000 (судовий збір за подання позовної вимоги).

Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 264, 265,268, 354 ЦПК України, ст. ст. 979, 1187, ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелекротранс» на користь ОСОБА_1 100 000 (сто тисяч) гривеньвідшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелекротранс» на користь держави судовий збір в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 28.03.2025.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ),

Відповідач: Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» (, адреса: 79013, м. Львів, вул. Сахарова, 2).

Суддя М. В. Мельникович