Справа № 523/4212/25
Провадження №2/523/3311/25
У Х В А Л А

"31" березня 2025 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши матеріали позовної заяви та додані документи, що надійшли на адресу суду через систему «Електронний суд» від Приватного підприємства «Автоентерпрайз» (, адреса: м. Харків, вул. Рудика, буд. 6) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніксар» (, адреса: м. Одеса, вул. Інглезі, буд. 15А) про визнання правочинів недійними та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Автоентерпрайз» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніксар», про визнання правочинів недійними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно п.3.2. Статуту ПП «Автоентерпрайз» затвердженого рішенням №01/2025 від 20.02.2025 предметом діяльності підприємства є будь-яка не заборонена чинним законодавством України господарська діяльність з надання послуг, виконання робіт, торгівлі та виробництва продукції й товарів.

Відповідно до виписки з ЄДР ЮО право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, підписувати договори від імені ПП «Автоентерпрайз» має право керівник Ніконов Дмитро Анатолійович.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого 16.02.2024 ТСЦ №6342 право власності на автомобіль Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 належить ПП «Автоентерпрайз».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 виданого 23.05.2019 ТСЦ 6350 право власності на автомобіль Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_8 належить ПП «Автоентерпрайз».

21.02.2024 керівником ПП «Автоентерпрайз» Ніконовим Д.А. було виявлено відсутність двох автомобілей Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_4 та Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_7 , внаслідок чого останній звернувся із заявою про вчинення злочину до ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, яку внесено до ЄРДР за №0000355 від 21.02.2024 та за фактом якої здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження №0000355 від 21.02.2024 встановлено, що 22.03.2024 автомобіль Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_4 на підставі заяви № перереєстровано на нового власника ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 та 22.03.2024 автомобіль Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_7 на підставі заяви № перереєстровано на нового власника ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Для укладення Договорів комісії №7718/24/002091 та Акту №7718/24/1/002185 від імені ПП «Автоентерпрайз» - Литвиненко К.О. надала на підтвердження своїх повноважень низку документів, які не були виконані ОСОБА_3 , а іншою особою, що підтверджується результатами судово почеркознавчої експертизи.

З урахуванням викладеного представник позивача просить:

1.Визнати недійсним Договір комісії №7718/24/002091 від 15.03.2024 укладений між ТОВ «Юнікарс» в особі Мохвалової В.О., як «комісіонера» та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ПП «Автоентерпайз», як «комітент», щодо продажу транспортного засобу Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_4 .

2. Визнати недійсним Договір купівлі продажу транспортного засобу №7718/24/002091 від 18.03.2024, укладений між ТОВ «Юнікарс» в особі Самохвалової В.О.., як «продавця» та ОСОБА_1 , як «покупця», щодо продажу автомобіля Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_4 .

3. Визнати недійсним Договір комісії №7718/24/002104 від 15.03.2024 укладений між ТОВ «Юнікарс» в особі Мохвалової В.О., як «комісіонера» та ОСОБА_2 , яка діяла від імені ПП «Автоентерпрайз», як «комітент», щодо продажу транспортного засобу Nissan Leaf номер НОМЕР_9 .

4. Визнати недійсним Договір купівлі продажу транспортного засобу №7718/24/002104 від 18.03.2024, укладений ТОВ «Юнікарс», в особі ОСОБА_4 , як «продавцем» із ОСОБА_1 , як «покупцем», щодо автомобіля Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_7 .

5. Застосувати реституцію як наслідок недійсності укладених договору комісії №7718/24/002091 від 15.03.2024, Договору купівлі продажу транспортного засобу №7718/24/002091 від 18.03.2024,

6. Застосувати реституцію як наслідок недійсності укладених договору комісії №7718/24/002104 від 15.03.2024; Договору купівлі продажу транспортного засобу №7718/24/002104 від 18.03.2024, щодо продажу автомобіля Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_4 та Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_7 та привести сторони у попереднє становище, шляхом витребування вказаних автомобілів у ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації зазначених транспортних засобів за ОСОБА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 березня 2025 року позовну заяву було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України.

На адресу суду 24.03.2025 року (вх. № 10224) надійшла заява за підписом представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, згідно якої представник позивача надав суду платіжне доручення про доплату судового збору.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Одночасно з позовною заявою представник позивача звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: накладення арешту на автомобіль - Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_7 зареєстрований за ОСОБА_1 державний номерний знак НОМЕР_10 , про що видано нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_11 та автомобіль Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 із новим державним номерним знаком НОМЕР_12 , про що видано нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_13 .

В обґрунтування клопотання представник позивача зазначив, що вищевказані автомобілі, які належали ПП «Автоентерпрайз» на підставі підроблених документів було перереєстровано на нового власника ОСОБА_1 , що свідчить про те, що ТЗ вибули з володіння власника поза його волею. Станом на день подання позову ТЗ власнику не повернуті та їх місце знаходження не відомо.

У зв`язку з викладеним представник просить клопотання задовольнити та забезпечити позов шляхом накладання арешту на майно.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову та додані до неї документи суд дійшов до наступних висновків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно заволоділа майном належним позивачу.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб - п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України

В силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно вказаної постанови, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і рівності перед законом, оскільки мета забезпечення позову це тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Позивач є юридичною особою, в матеріалах справа відсутні документи на підтвердження того, що фінансовий стан позивача або його дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Вивчивши матеріали справи, заяву представника позивача, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту є обґрунтованою, законною та співрозмірною із заявленими позовними вимогами, оскільки спір між сторонами виник з приводу вибуття майна належного позивачу, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 8, 149, 151, 153, 353 ЦПК України, ст.ст. 1, 4, 6 Закону України «Про судовий збір», суддя

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Приватного підприємства «Автоентерпрайз» адвоката Мироненко Станіслава Станіславовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, а саме:

-автомобіль марки Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_7 зареєстрований за ОСОБА_1 державний номерний знак НОМЕР_10 , про що видано нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_11 ;

-автомобіль марки Nissan Leaf номер кузову НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 із новим державним номерним знаком НОМЕР_12 , про що видано нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_13

Копію ухвали для виконання направити до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ) (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: