Справа № 308/1235/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року у складі судді Малюка В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановив :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

У ході розгляду справи подано уточнену позовну заяву, яку мотивовано тим, що 11.06.2019 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та видано свідоцтво про шлюб.

Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 проживає разом з малолітніми дітьми, і що діти знаходяться повністю на її утриманні. ОСОБА_1 у добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає, не приймає участі у їх вихованні.

Також вказує, що вона наразі ніде не працює, самостійно утримує дітей (придбання одягу, продуктів харчування, належного відпочинку), тому вона змушена ставити питання про стягнення аліментів та звернутися до суду.

За вказаних обставин, в уточненій позовній позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання їх малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн., щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року уточнену позовну заяву - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, щомісячно, з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи від дня пред`явлення позову 19.01.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті вимог позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову, якою зменшивши суму присуджених до стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей з 2500 грн. на кожну дитину до 1281,50 грн. щомісячно, з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи від дня пред`явлення позову 19.01.2024 року, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не довела наявність підстав для задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні таких належало відмовити. Суд першої інстанції порушив засади рівності учасників судового процесу та змагальності сторін, адже позивачка не додала до позовної заяви на підтвердження викладених в ній обставин жодного доказу, а ним надано докази (зокрема, ті які збереглися квитанції про перерахування позивачці коштів, відповідь на адвокатський запит про те, що діти не відвідують дитячий садок, фото), однак суд їх проігнорував. Також проігноровано, що відповідач турбується про дітей, зі своєю теперішньою дружиною ОСОБА_5 приходять та забирають дітей до себе додому, надавали кошти позивачці в руки, привозили продукти харчування і все необхідне. Крім цього зазначає, що при відвідуванні дітей в житлі позивачки з дітьми постійний безлад, антисанітарія, діти неохайні, позивачка постійно провокує на конфлікти та відноситься з агресією. Також апелянт зазначає, що він та його дружина ОСОБА_6 неодноразово спостерігали дивну поведінку позивачки, яка зі слів знайомих вживає наркотичні речовини, на неодноразові прохання проїхати в наркодиспансер для проходження в його присутності медичного огляду - відмовляється. Замість сплати позивачці коштів апелянт готовий придбавати дітям продукти харчування, ліки, засоби гігієни, взуття, одяг тощо. Також апелянт вказує на свій тривалий незадовільний стан здоров`я та важкий матеріальний стан.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ст.51 Конституції Українитаст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні. Такий же прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).

Матеріалами справи встановлено, що 11.06.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать копії свідоцтва про народження.

На даний час між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання неповнолітніх дітей.

Діти сторін проживають разом з матір`ю.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Задовольняючи частково уточнений позов про стягнення аліментів та визначаючи розмір аліментів на утримання дітей щомісячно у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину суд першої інстанції врахував інтереси дітей та вищезазначені вимоги закону.

Визначений судом розмір аліментів по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно є не значним. При цьому, вказаний в апеляційній скарзі апелянтом розмір аліментів, який він готовий сплачувати на дітей в розмірі 1281,50 грн. щомісячно, не зможе забезпечити навіть мінімальні потреби дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував надані відповідачем докази, зокрема, квитанції про перерахування позивачці коштів, які збереглися, а також те, що відповідач зі своєю дружиною надавали кошти позивачці особисто, привозили продукти харчування і все необхідне не беруться до уваги, оскільки добровільне волевиявлення відповідача щодо надання матеріальної допомоги у певному розмірі на утримання дітей не спростовують право позивача на утримання аліментів та не гарантують систематичного виконання відповідачем у майбутньому даного обов`язку по утриманню дітей.

Твердження апелянта, що при відвідуванні дітей в житлі позивачки постійний безлад, антисанітарія, діти неохайні, не відвідують дитячий садок, а позивачки зі слів знайомих вживає наркотичні речовини також не можуть бути взяті до уваги, оскільки в даній справі розглядається спір про стягнення аліментів, а тому такі доводи не мають правового значення для вирішення даної справи. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що в разі неналежного виконання матері чи батька своїх батьківських обов`язків, сторони мають права звернутися до відповідної служби чи суду із відповідним позовом.

Посилання апелянта на свій тривалий незадовільний стан здоров`я, додавши копію магнітно-резонансної томографії, в якому рекомендовано консультацію нейрохірурга та важкий матеріальний стан у зв`язку з відсутністю заробітку не можуть бути взяті до уваги, оскільки апелянтом не подано належних доказів, які б підтверджували, що він є особою, яка втратила працездатність, та наявні медичні протипоказання чи висновки відповідних медичних лікарських комісій щодо обмеження або заборони працевлаштування апелянта. Апелянт є молодою працездатною особою і має можливість працевлаштуватись для необхідного матеріального забезпечення своїх дітей.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги вищенаведених висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуючий :

Судді: