Справа № 201/227/25
Провадження № 2/201/51/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Терновою А.В.

за участі

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 08 січня 2025 року звернулася ОСОБА_2 із зазначеною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений судовим рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2020 року у справі №206/6822/19, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2027 грн. з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, на стягнення аліментів у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що позивач, ОСОБА_2 , перебувала в шлюбі з відповідачем, ОСОБА_1 , з 24 жовтня 2010 року.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 18 березня 2016 р. у справі № 206/1034/16-ц шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з позивачкою.

Згідно рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2020 року по цивільній справі № 206/6822/19 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 2027,00 грн., починаючи з 11 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

На даний час матеріальний стан позивачки істотно змінився, оскільки зросли: витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, додаткові

витрати на повноцінний розвиток дитини, а саме відвідування спортивних секцій, творчих та освітніх гуртків, курсів, забезпечення сезонного оздоровчого відпочинку дитини, сезонних витрат на ліки в період загострення РВІ, тощо. Також значне підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 08 січня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.19-20).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.21).

До суду 08 січня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.21).

Оскільки підсудність даної справи визначена за місцем реєстрації позивача, суддя 08 січня 2025 року та 14 лютого 2025 року (повторно) звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. (а.с.24,30).

До суду 24 лютого 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) позивача. (а.с.31).

Ухвалою судді від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. (а.с.32-33).

Представник позивача 03 березня 2025 року надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки звільнений з лав Збройних Сил України у зв`язку з хворобою.

Фактичні обставини встановленні судом

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2020 року по цивільній справі № 206/6822/19 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 2027,00 грн., починаючи з 11 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.6,9-10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 у сторін є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з позивачем. (а.с.8)

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Ураховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, визначеного за домовленістю між батьками або рішенням суду.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про зміну розміру аліментів та способу їх присудження, позивач посилалась на ту обставину, що матеріальний стан позивачки істотно змінився, оскільки зросли: витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, додатковівитрати на повноцінний розвиток дитини, а саме відвідування спортивних секцій, творчих та освітніх гуртків, курсів, забезпечення сезонного оздоровчого відпочинку дитини, сезонних витрат на ліки в період загострення РВІ, тощо. Також значне підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку.

Частина 2 статі 182 СК України встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З урахуванням того, що розмір аліментів який визначений судовим рішенням від 27 січня 2020 року недостатній для забезпечення гармонічного виховання та утримання дитини, суд дійшов до висновку про можливість зміни розміру стягнутих аліментів та визначення їх в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви.

Згідно із роз`ясненнями наданими у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 180-182, 183, 184 СК України, ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2020 року у справі №206/6822/19 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з твердої грошової суми у розмірі 2 027 грн. щомісячно, на частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 квітня 2025 року.

Суддя С.О. Демидова