ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4004/25 Справа № 176/722/24 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Свистунової О.В.,

суддів: Єлізаренко І.А., Макарова М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року та на додаткове рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі ПрАТ «СК «Євроінс Україна»), ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 грудня 2023 року о 13 год. 00 хв. у місті Жовті Води ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній автодорозі по вулиці Івана Богуна при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулиці Івана Франка, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній автодорозі та скоїв з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Станом на дату ДТП відповідальність власника транспортного засобу марки «Volkswagen T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

29 січня 2024 року судовим експертом Крутінь В.І. було складено висновок № 2851 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, згідно з яким розмір збитку, нанесеного позивачу внаслідок ДТП складає 184 766,00 грн. Під час огляду судовим експертом транспортного засобу був присутній лише представник страхової компанії.

Страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 91 320,55 грн. за реквізитами, що були вказані в заяві про виплату страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи 3 200,00 грн., що передбачений пунктом 5 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

14 лютого 2024 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» частково сплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 91 270,55 грн.

Посилаючись на положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач вважав, що загальна сума страхового відшкодування становить 155 709,60 грн. (190 049,60 грн. вартість транспортного засобу до ДТП 31 140,00 грн. вартість транспортного засобу після ДТП 3 200,00 грн. франшиза).

Таким чином, залишок невиплаченого страхового відшкодування становить 64 389,05 грн.

Також позивач вважав, що відповідачем ОСОБА_2 має бути відшкодована йому сума франшизи в розмірі 3 200,00 грн. та 20 000,00 грн. заподіяної моральної шкоди, яка проявляється у душевних стражданнях, пов`язаних з фізичним знищенням належного йому транспортного засобу внаслідок винних дій відповідача.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на його користь страхове відшкодування в розмірі 64 389,05 грн. та витрати на оплату експертного дослідження в розмірі 8 000,00 грн., а всього 72 389,05 грн., а з ОСОБА_2 на його користь франшизу в розмірі 3 200,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., а всього 23 200,00 грн., а також судові витрати.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 64 389,05 грн., витрати на оплату експертного дослідження в розмірі 8 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 15 607,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 3 200,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 4 539,50 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

У поданій 29 січня 2025 року апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Євроінс Україна», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати основне рішення в частині задоволених позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, заявлених до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а також скасувати додаткове рішення в частині стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу. В інших частинах основне та додаткове рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в повному обсязі виконало зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах регламентованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки відповідно до звіту № 33320 від 09 лютого 2024 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг», вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 751 020,07 грн., ринкова вартість автомобілю становить 179 085,20 грн., то вартість відновлювального ремонту значно перевищувала вартість транспортного засобу. Ринкова вартість придатних залишків ТЗ після ДТП склала 77 624,50 грн. Тому розрахунок страхового відшкодування відбувався на підставі статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за розрахунком: 179 085,20 - 84 564,65 - 3 200,00 = 91 270,45 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу та поданих письмових поясненнях, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

У письмовій заяві на апеляційну скаргу, поданій відповідачем ОСОБА_2 , останній заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року та додаткове рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року в інших частинах щодо вирішення позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_2 , сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 2023 року о 13 год. 00 хв. у місті Жовті Води відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній автодорозі по вулиці Івана Богуна при виїзді на нерегульоване перехрестя з вулиці Івана Франка, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався по головній автодорозі та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. (а.с.14 т.1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія транспортного засобу марки «Volkswagen T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент вчинення ним ДТП 17 грудня 2023 року була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 218446129 у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (а.с.148 т.1).

Згідно висновку експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 2851 від 29 січня 2024 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 184 766,00 грн. (а.с. 23-31 т.1).

Листом від 14 лютого 2024 року за вих. № 143446/1 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомила позивача про те, що за страховим випадком, що стався 17 грудня 2023 року, згідно договору № -218446129 та страхового акту № 143446/1/2023 страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 91 320,55 грн. за реквізитами, що були вказані в заяві про виплату страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи 3 200,00 грн., що передбачений пунктом 5 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.75 т.1).

14 лютого 2024 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» частково сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 91 270,55 грн., що підтверджується витягом з карткового рахунку (а.с.74 т.1).

Згідно висновку судового експерта № 945-24 від 27 серпня 2024 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 01 травня 2024 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, станом на дату проведення експертного дослідження складає 190 923,20 грн. Ринкова вартість транспортного засобу марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент настання ДТП (17 грудня 2023 року) складає 190 049,60 грн. Відповідно до пункту 7.17 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним (а.с.211-233 т.1).

01 жовтня 2024 року позивачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7580/24/1/000726, згідно із яким транспортний засіб марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було продано за 31 140,00 грн. Вказана вартість транспортного засобу зазначена також в інформаційній картці транспортного засобу структурного підрозділу «Відділу реєстрації №11 ТОВ «Авто бізнес» (а.с.13,14 т.2).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 64 389,05 грн., суд першої інстанції виходив з того, що сплачене страховиком страхове відшкодування не покриває розмір збитків завданих позивачу, а тому останній має право пред`явити вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що не перевищує ліміт страхового відшкодування, а з винної в ДТП особи підлягає стягненню сума франшизи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частина друга цієї статті уточнює у чому полягає моральна шкода, а частина третя цієї статті містить також уточнення щодо визначення розміру цієї шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно висновку судового експерта № 945-24 від 27 серпня 2024 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 01 травня 2024 року, ринкова вартість належного позивачу транспортного засобу марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 до дорожньо-транспортної пригоди становить 190 049,60 грн., а вартість його відновлювального ремонту 597 325,32 грн.

З наведеного випливає, що транспортний засіб ОСОБА_1 вважається фізично знищеним, у зв`язку з чим він має право на відшкодування різниці між вартістю його автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Встановивши, що ремонт автомобіля марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є економічно необґрунтованим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 64 389,05 грн., визначивши його як різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, за відрахуванням сплаченого позивачу страхового відшкодування

Відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не спростував висновок судового експерта № 945-24 від 27 серпня 2024 року щодо визначення розміру відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивачем було надано суду першої інстанції договір купівлі-продажу транспортного засобу від 01 жовтня 2024 року на підтвердження ринкової вартості свого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, за яким він відчужив ОСОБА_3 належний йому автомобіль марки «Renault Megan» за 31 140,00 грн.

Виходячи з цього, різниця між вартістю транспортного засобу до та після пригоди становить 155 709,60 грн, за мінусом франшизи в розмірі 3 200,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що страхове відшкодування було частково сплачене ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в розмірі 91 270,55 грн., то з останнього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню решта суми страхового відшкодування в розмірі 64 389,05 грн. у відповідності до висновку судового експерта № 945-24 від 27 серпня 2024 року.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, з урахуванням обов`язку страховика, передбаченого положеннями статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувати шкоду, завдану майну ОСОБА_1 внаслідок ДТП, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення недоплаченого страхового відшкодування.

Відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна», заперечуючи проти позову, не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та достатніх доказів на спростування заявлених позовних вимог.

При цьому колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2024 року автомобіля марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було скасовано або визнано недійсним, і судом таких обставин не встановлено. Тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що автомобіль відчужено саме за 31 140,00 грн.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (частина п`ята статті 656 ЦК України).

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

Згідно з абзацами першим-третім пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, в редакції, чинній на час відчуження автомобіля марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Таким чином, продаж ОСОБА_1 автомобіля марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2024 року, було здійснено відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Посилання відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, призначаючи судову експертизу у справі, поставив перед експертом питання про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Renault Megan», станом на дату проведення експертного дослідження, а не на дату ДТП, є безпідставними, оскільки у питанні № 2 висновку експерта № 945-24 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 27 серпня 2024 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ставилось питання визначення ринкової вартості КТЗ на момент настання ДТП 17 грудня 2023 року. Ринкова вартість транспортного засобу марки «Renault Megan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент настання ДТП (17 грудня 2023 року) складає 190 049,60 грн.

Саме вказана сума була взята судом при розрахунку суми страхового відшкодування, яке має бути сплачено відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги вартість залишків, визначену у звіті № 33320 від 09 лютого 2024 року, не приймаються до уваги, оскільки наданий відповідачем ПрАТ «СК «Євроінс Україна» звіт № 33320 від 09 лютого 2024 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не містить відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та відомостей про складення висновку експерта для подання саме до суду.

Відповідно до частини сьомої статті 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Євроінс Україна» щодо виконання ним в повному обсязі зобов`язання щодо здійснення страхового відшкодування в порядку та на умовах регламентованих Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із висновком суду щодо їх оцінки.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами частини третьої статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що 06 січня 2025 року представником позивача адвокатом Ковальчуком Д.Ю. була подана заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача надав договір про надання правничої допомоги від 26 лютого 2024 року, укладений між адвокатом Ковальчуком Д.Ю. та ОСОБА_1 , та акт приймання наданої правничої допомоги від 31 грудня 2024 року.

Згідно пункту 5.1 договору вартість правничої допомоги адвоката становить 30 000,00 грн.

Відповідно до пункту 5.2 договору клієнт здійснює оплату наданої правничої допомоги протягом 30 календарних днів з дати підписання акту наданої правничої допомоги.

Відповідно до детального опису виконаних робіт на виконання договору від 26 лютого 2024 року, виконавцем витрачено 15 годин, з яких 8 годин витрачено для вивчення документів та підготовка позовної заяви, підписання та подання від імені клієнта; 2 години для підготовки, підписання та подання клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи від імені клієнта; 2 години для підписання та подання заяви про уточнення позовних вимог від 05 жовтня 2024 року, та 3 години витрачених на участь в судових засіданнях

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими, тому з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав правових підстав стягувати витрати на правничу допомогу у такому розмірі, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки наявні у матеріалах справи докази є безумовною підставою для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат й не спростований ПрАТ «СК «Євроінс Україна» належними та допустимими доказами.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення в оскаржуваних частинах без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року та додаткове рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року в оскаржуваних частинах залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 25 березня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

М.О. Макаров