Справа № 212/5999/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

суддя - Ведяшкіна Ю.В.,

секретар судового засідання - Розинько К.А.

у цивільній справі № 212/5999/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні.

В судовому засіданні брали участь:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Олешицька В.Е.,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Гливук М.І.,

в с т а н о в и в :

11.08.2023 року адвокат Олешицька В.Е., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що двокімнатна квартира, розташована на восьмому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м., на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 - 3/4 частини, та ОСОБА_2 - 1/4 частки. Відносини між співвласниками не склалися, спільне володіння і користування майном є неможливим, тому позивач змушена звернутися до суду із зазначеним позовом, вважаючи при цьому, що припинення права власності відповідачки на належну їй частку в спірній квартирі, яка є меншою за частку належну позивачці, і не призведе до істотної шкоди для відповідачки, якій також на праві спільної часткової власності належить 1/6 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вона зареєстрована. Натомість зазначає, що внаслідок відносин, що склалися між нею та відповідачкою, вона не може користуватися належною їй більшою часткою спірної квартири, що в свою чергу призводить до істотного порушення її інтересів, як співвласника з більшою часткою.

Крім того, зазначила, що на відшкодування вартості належної відповідачці частки спірної квартири, покладе на депозит суду грошові кошти протягом 10 днів після проведення судової експертизи з метою визначення ринкової вартості належної відповідачці частки.

08.09.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

10.10.2023 року адвокат Гливук М.І., яка діє в інтересах відповідачки ОСОБА_2 подала до суду відзив, відповідно до якого, позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що з 2017 року відповідач проживає в спірній квартирі та разом з нею проживають її неповнолітні діти, у зв`язку з чим саме вона сплачує комунальні платежі. З 26.05.2022 року працює в ТОВ Омега на посаді касира торгівельного залу та отримує невелику заробітну плату, та вважає, що припинення права власності на 1/4 частку спірної квартири завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам її неповнолітніх дітей, оскільки в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вона зареєстрована та має у власності 1/6 частку, проживає ще 5 дорослих осіб; в той час як позивачка в спірній квартирі не проживає, а проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та є власником 1/4 частки зазначеної квартири.

18.10.2023 року адвокат Олешицька В.Е., яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що наданий відповідачкою Акт про її фактичне проживання в спірній квартирі вважає неналежним доказом, оскільки прізвища осіб, які його підписали по різному зазначені по тексту Акту, та не вірно вказане місце проживання підписантів Акту. Доводи відповідачки про те, що нею в повному обсязі сплачуються комунальні платежі не відповідає дійсності, оскільки відповідачка вартість послуги з теплопостачання сплачує в незначній частці. Твердження відповідачки про те, що в квартирі за місцем її реєстрації проживають 5 дорослих осіб не відповідає дійсності, оскільки в зазначеній квартирі проживає тільки батько відповідачки. Також зазначила, що позивач не має доступу до спірної квартири, оскільки відповідачка користується не тільки належною їй часткою спірної квартири, а всією квартирою, при цьому накопичує борги за комунальні послуги, що призводить до істотного порушення прав позивачки.

19.10.2023 року ухвалою суду за клопотанням позивача по справі призначена судова оціночно - будівельна експертиза.

05.08.2024 року до суду надійшов висновок експертів № 4189-23 від 01.07.2024 року.

16.08.2024 року ухвалою суду відновлено провадження у справі після проведення судової експертизи.

22.10.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала з наведених підстав та просила його задовольнити, а також зазначила, що відповідачка є її племінницею, але між ними склались неприязні стосунки, які тривають понад три роки, оскільки відповідачка вважає, що вона мала б успадкувати частку спірної квартири. В спірній квартирі проживає відповідачка разом зі своїми дітьми, які користуються всією квартирою, а не тільки належною їй часткою квартири; внаслідок неприязних відносин відповідачка змінила замки на вхідних дверях, тому вона не має доступу до спірної квартири. З метою врегулювання зазначеного спору, вона пропонувала відповідачці сплатити вартість її частки, або щоб відповідачка сплатила їй вартість її частки, але відповідачка не погоджується, та наполягає на тому, що вона буде проживати в спірній квартирі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Олешицька В.Е. позов підтримала з наведених підстав та просила його задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала з підстав, наведених у відзиві та просила відмовити в його задоволенні, а також зазначила, що вона не має можливості сплатити позивачці вартість її частки, оскільки отримує не велику заробітну плату та має на утриманні двох неповнолітніх дітей; на виплату позивачкою їй компенсацію вартості її частки також не згодна, оскільки вона наполягає на тому, що їй в порядку спадкування мала б належати частка спірної квартири, тому вона згодна продати спірну квартиру та поділити отримані від продажу кошти з позивачкою в рівних частках. Переїжджати в квартиру АДРЕСА_4 , де проживає її батько, вона не бажає, оскільки там не створені умови для проживання її неповнолітніх дітей. Вона дійсно разом з дітьми проживає в спірній квартирі та користується всією квартирою, та зазначає, що замки на вхідних дверях квартири вона не змінювала.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Гливук М.І. позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка була допитана за клопотанням позивача, суду повідомила, що проживає по сусідству зі сторонами, тому їй відомо, що відповідачка проживає в квартирі АДРЕСА_5 , де раніше проживала її бабуся, та відповідно матір позивачки. При цьому дозволу на проживання в спірній квартирі від позивачки не отримувала, та коли позивачка мала намір забрати з спірної квартири речі, які належали її матері, то до квартири потрапити не змогли, оскільки були замінені замки. Також зазначила, що в трикімнатній квартирі АДРЕСА_4 , на теперішній час проживає тільки батько відповідачки, а раніше вони проживали там всією сім`єю, та тільки після смерті бабусі відповідачка переїхала до спірної квартири.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надала аналогічні показання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка була судом допитана за клопотанням відповідачки, суду повідомила, що вона перебуває з відповідачкою в дружніх відносинах, тому була у неї в гостях в спірній квартирі. При цьому вважала, що відповідачка проживає в спірній квартирі за згодою позивачки, оскільки разом з дітьми відповідачка користується всією квартирою, вільної кімнати для позивачки в спірній квартирі не має.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала аналогічні показання.

Заслухавши показання сторін, їх представників, свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.7), та є власником 1/4 частини зазначеної двокімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м, житловою площею 41,5 кв.м. (а.с.52); яка після смерті матері успадкувала 3/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Відповідачка ОСОБА_2 , станом на 22.08.2023 року, з 13.10.2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.41), та є власником 1/6 частини зазначеної трикімнатної квартири, загальною площею 61,10 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м. (а.с.30зворот-31), в якій, відповідно до Акту складеного 17.10.2023 року з січня 2023 року фактично проживає тільки ОСОБА_8 (батько відповідачки) (а.с.18); яка після смерті бабусі ОСОБА_9 , у відповідності до ст. ст. 1261, 1266 ЦК України успадкувала 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої станом на 31.07.2023 року, двокімнатна квартира загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м., розташована на восьмому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 3/4 частини (на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 21.06.2019 року, зареєстрованого в реєстрі № 598, та свідоцтва про право на спадщину від 21.06.2019 року, зареєстрованого в реєстрі № 599), ОСОБА_2 1/4 частина (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.06.2019 року, зареєстрованого в реєстрі № 600) (а.с.28).

Згідно довідки, виданої ОСББ Цереус14, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03.08.2017 року, крім власника ОСОБА_9 , інші особи не зареєстровані (а.с.18).

Згідно Акту про фактичне проживання від 28.09.2023 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 2017 року проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її неповнолітні діти: донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.50) (а.с.53,54).

Відповідно до висновку експертів № 4189-23 від 01.07.2024 року, оскільки квартира АДРЕСА_7 знаходиться на 8-му поверсі дев`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку та має конструктивні і планувальні обмеження, які унеможливлюють облаштування двох окремих входів/виходів, а також має обмежену загальну площу, виділення 1/4 частки, що відповідає 11,05 кв.м. загальної площі, в квартирі з дотриманням будівельних норм є технічно не можливим.

Ринкова вартість 1/4 частки двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., отримана порівняльним підходом, складає 143 355 грн.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 28.08.2024 року, відповідачка ОСОБА_2 та її неповнолітні діти: донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 28.08.2024 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.127-129).

31.10.2024 року та 06.11.2024 року представник позивача направляла відповідачці письмову пропозицію про укладення мирової угоди, в першому варіанту з пропозицією сплатити позивачці вартість її частки в спірній квартирі, а в другому варіанту з пропозицією сплатити відповідачці вартість її частки в спірній квартирі, але відповідач згоди на укладання мирової угоди не надала (а.с.141-153).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч. 1 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що«висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Аналізуючи встановлені по справі обставини, наведені норми чинного законодавства, та сталу судову практику, суд вважає, що позивачкою доведено належними доказами, що частка належна відповідачці в спірній квартирі є незначною, оскільки становить 1/4 частку, що відповідає 11,05 кв.м., та згідно наведеного висновку судового експерта не може бути виділена в натурі, оскільки спірна двокімнатна квартира є неподільною річчю; спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки сторони не є членами однієї сім`ї та разом не проживали; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї, оскільки у власності відповідачки перебуває 1/6 частка, що відповідає 10,18 кв.м., іншої трикімнатної квартири, співвласниками якої є члени її сім`ї, з яких, станом на січень 2023 року фактично проживає в квартирі тільки батько відповідачки, та зареєструвалась разом з дітьми в спірної квартирі вже під час розгляду зазначеної справи в суді. При цьому відповідачка не погоджується на виплату компенсації вартості належної їй частки спірної квартири, обґрунтовано заявляє, що не в змозі виплатити компенсацію належної позивачці частки спірної квартири, разом з цим обґрунтовує свої заперечення безпідставними твердженнями про належність їй більшої частки спірної квартири, а саме 1/2 частки в порядку спадкування.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, обов`язковою умовою ухвалення рішення про припинення права особи на частку у спільному майні є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За таких підстав, оскільки позивачем не були виконані вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України, а саме, не було попередньо внесено вартість 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі, згідно висновку експерта, - 143 355 грн., на депозитний рахунок суду, що позбавляє суд можливості ухвалити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні, отже позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4 - 13, 18, 76 -83, 89, 263-265, 273, 352 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 31 березня 2025 року.

Суддя: Ю. В. Ведяшкіна