Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025 Справа №607/23364/24 Провадження №2-о/607/151/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 24.07.2024, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року по 24.07.2024.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року. За час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займались благоустроєм квартири по АДРЕСА_1 (робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього вжитку), всі свята проводили в колі рідних та друзів. 30.05.2024 ОСОБА_2 був мобілізований до лав Збройних Сил України і проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . 24.07.2024 ОСОБА_2 зник безвісти біля населеного пункту Вовче Покровського району Донецької області. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу необхідне заявнику для отримання виплат передбачених для членів сім`ї військовослужбовця, який зник безвісти.

Ухвалою судді від 31.10.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами окремого провадження.

Протокольною ухвалою суду від 21.11.2024 у справі замінено заінтересовану особу військову частину НОМЕР_2 на заінтересовану особу військову частину НОМЕР_1 .

В судовому засіданні 20.03.2025 заявник ОСОБА_1 та представник заявника ОСОБА_3 заяву підтримали та просили задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, у якій вказує на те, що чинним законодавством не передбачено здійснення виплат грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця на користь особи, з якою військовослужбовець проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 11.00 год. 27.03.2025.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, керуючись такими міркуваннями.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 10.06.2024 №298, молодший сержант ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №102 від 09.07.2024, вважати таким, що вибув молодшого сержанта ОСОБА_2 на посаду сержанта резерву військової частини НОМЕР_1 .

Сповіщенням сім`ї №12422 від 28.07.2024 ОСОБА_1 повідомлено про те, що її чоловік молодший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший стрілець-оператор 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти і механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , призваний на військову службу по мобілізації 30.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , 24.07.2024 зник безвісти біля населеного пункту Вовче Покровського району Донецької області, під час виконання бойового завдання, при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України від збройної агресії російської федерації. Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення грошового забезпечення (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку.

Згідно листа Тернопільської окружної прокуратури №50-89-7019ВИХ-24 від 15.08.2024 адресованого ОСОБА_1 , кримінальне провадження №0001843 від 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за фактом безвісного зникнення її чоловіка ОСОБА_2 , в якому вона визнана потерпілою, скеровано в порядку ст. 218 КПК України до Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

В судовому засіданні заслухано пояснення свідка ОСОБА_4 , яка є сусідкою заявниці та проживає на одному поверсі з нею. Остання підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час проживали разом та були сім`єю.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є колегою заявниці. З ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знайомий багато років та вважав їх сім`єю.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

При цьому між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки військова частина не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку з цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц (провадження № 61-5362св19), від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22).

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Проте, доведення спільного проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

В якості доказів проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю до дня зникнення безвісти ОСОБА_2 24.07.2024 в розпорядженні суду є лише покази вищезгаданих свідків. При цьому, свідки не змогли вказати точний дату (рік) з якого вони проживали разом.

Однак, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19)).

Крім того, допитані в суді свідки не були членами сім`ї, родичами чи іншими близькими до сім`ї особами, тому їм не могли бути достеменно відомі ці обставини.

Надані позивачем фотографії суд не бере до уваги також тому, що з них не можливо встановити час фотографування та хто на них зображений.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У справі відсутні достатні докази, які б свідчили про спільне проживання заявниці та ОСОБА_2 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто наявність сім`ї, зокрема, що вони постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України).

За таких обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 24.07.2024, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення, у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 294, 315-319, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , місце знаходження АДРЕСА_3 .

Рішення складено та проголошено 27.03.2025.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук