Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/185/25
Номер провадження 2-з/711/11/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого судді Демчика Р.В., секретаря судового засідання Бутовської Д.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кучер Ю.В. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю дружини та поділ майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю дружини та поділ майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 100220 грн. що становить вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.01.2025 року відкрите загальне позовне провадження у справі.

17.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

17.02.2025 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

У позові відповідач просить поділити майно, що є об`єктом права сіпльної сумісної власності подружжя; визнати квартиру квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати автомобіль марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 з виплатою на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі вар тості частки автомобіль марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що буде визначена на підставі судової авто товарознавчої експертизи.

25.03.2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , адвоката Кучер Ю.В., в якій адвокат просить накласти и арешт на автомобіль марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , посилаючись на те, що вказаний транспортний засіб знаходиться у одноосібному володінні відповідача, що в свою чергу порушує право позивача, як співвласника вказаного майна, на реалізацію належних їй прав відносно нього.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача та її право на грошову компенсацію за спірний транспортний засіб, заперечує визначену позивачем вартість спірного транспортного засобу, що дає підстави позивачу припускати про можливе відчуження спірного транспортного засобу відповідачем, з метою уникнення реального виконання можливого рішення суду.

Крім того, згідно перевірки інформації про зареєстроване право власності на спірний автомобіль в Електронному кабінеті водія, ні за vin- кодом, ні за даними особи відповідача інформації не знайдено, що підтверджується роздруківкою сайту. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем також не зареєстровано жодного права власності.

Між сторонами в даній справі існує спір щодо поділу спільного майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову у даній справі шляхом заборони відчуження транспортних засобів та об`єктів нерухомого майна, що є спільним майном подружжя, не може порушити права Відповідача, адже вказане майно на праві спільної сумісної власності належить Позивачу.

Крім того, заборона відчуження транспортних засобів та об`єктів нерухомого майна не обмежить можливості використання відповідачем вказаних автомобілів та користування нерухомістю, а лише до моменту ухвалення рішення у даній справі забезпечить збереження вказаного майна.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження до суду без повідомлення учасників справи.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Системний аналіз положень ст.ст. 149, 150 ЦПК України свідчить, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню через вжиття таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на автомобіль, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, як вбачається з первісного позову, позивач просить в порядку поділу майна стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 100220 грн. що становить вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

В зустрічній позовні заяві відповідач просить визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 з виплатою на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі вартості частки автомобіль марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що буде визначена на підставі судової авто товарознавчої експертизи, фактично визнаючи цим позовну вимогу позивача.

Суд звертає увагу, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про поділ автомобіля між сторонами та стягнення на користь однієї із сторін грошових коштів, як компенсації за частку в спільному майні, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, суд приходить до висновку, що представником заявника не надано доказів які б свідчили про існування у ОСОБА_2 реального бажання вчиняти дії направленні на відчуження належного йому рухомого майна автомобіля Hyundai Accent, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Будь-яких доказів в обгрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову, заявником не наведено та не надано.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.149, 150, 153 Цивільного процесуального кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного-процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кучер Ю.В. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю дружини та поділ майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її підписання.

Головуючий: Р. В. Демчик