Справа № 465/3148/24
Провадження 2/465/473/25
РІШЕННЯ

Іменем України

19.03.2025 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді - Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання - Сеньків А.Т.

за участі:

позивачки - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_6.

відповідача - ОСОБА_2

предстаника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2024 року до суду звернулась позивачка з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити відповідача - ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.06.2006 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який розірваний згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 13.05.2021 року, і відповідачу залишено прізвище ОСОБА_2 .

Від шлюбу народилося двоє дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач практично від народження дітей не займався їхнім вихованням, після розірвання шлюбу взагалі не цікавиться здоров`ям, ні життям дітей і не сплачує аліменти, що у свою чергу створює ускладнені умови для виховання та розвитку дитину, а також підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 11.01.2024 року.

У зв`язку з вище викладеним позивачка і була змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 21.05.2024 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.07.2024 витребувано з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (адреса м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85), як органу опіки та піклування висновок щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), щодо ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2

07.08.2024 до суду від Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надійшов висновок.

04.09.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступні обставини.

Так, позивач вводить в оману суд стверджуючи, що з моменту народження дітей Відповідач не займався вихованням дітей. Ці голослівні вислови не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Після розірвання шлюбу у 2021 році відповідач вимушено змінив місце проживання з м. Львів, та переїхав у м. Миколаїв. Однак, навіть на дистанції продовжував цікавитись здоров?ям та життям дітей, сплачував аліменти на їх утримання, про що свідчить довідка про відсутність заборгованості по аліментах від 20.05.2024.

За останній період в рахунок аліментів на утримання дітей відповідачем було сплачено 01.08.24 - 8000 грн та 3500 грн - 15.08.24. Дійсно незначна заборгованість по аліментах була, у зв?язку з затримкою державним виконавцем винесення постанови про стягнення аліментів з доходів відповідача, та з затримкою скерування виконавчого документу за місцем праці відповідача для проведення стягнень, що звісно відбулось без вини відповідача.

Неактивна участь батька в житті дітей спричинена, у тому числі, тривалим конфліктом між сторонами, проживанням відповідача на значній відстані від дітей.

Позивачем не викладено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися дітьми та брати участь у їх вихованні. Повідомляє, що між позивачем та відповідачем, а також їхніми родичами, склались тривалі неприязні стосунки, що негативно впливають на стосунки батька з дітьми а також можливість відповідача спілкуватися і приймати участь у вихованні дітей.

Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно його дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Має бажання спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх житті, однак мати дітей чинить йому перешкоди у спілкуванні з ними.

Окрім зазначеного вище, матеріали справи містять висновок Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07 серпня 2024 року про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров?я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

05.09.2024 року від відповідача до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він фактично посилається на ті ж обставини, які викладені ним у відзиві на позовну заяву.

20.09.2024 до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що відповідач має іншу сім`ю з двома дітьми і тому ці діти його не цікавлять. Про непорозуміння у сім`ях це видумка відповідача, щоб якось вигородити перед судом та оправдати своє небажання приймати участь у вихованні та утриманні своїх дітей.

Відповідач не хоче щоб його позбавили батьківських прав бо тобі його одразу заберуть до війська і тим самим він прикривається дітьми щоб не йти служити та захищати Україну.

21.10.2024 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що з моменту народження дітей він активно бере участь у їхньому вихованні, постійно цікавиться їхнім здоров`ям, фізичним, духовним і моральним розвитком. Дбав про покращення побутових умов: купував побутову техніку, робив ремонти. Зазвичай повертався з роботи раніше, забирав дітей з садка або школи, займався приготуванням їжі та домашніми справами.

Після розлучення, та переїзду в інше місто, відповідач вказує, що він не припинив цікавитися дітьми, хоч це й стало складніше через фізичну відстань. Продовжував підтримувати контакт з дітьми. Позивачка, на жаль, почала налаштовувати дітей проти батька, через що стало практично неможливо брати дітей на відпочинок.

Після розлучення відповідач проводив час з донькою, виїжджали до Карпат, відзначали дні народження батьків на дачі, відпочивали на озері. Проте будь-які речі які купував відповідач дітям критикували як «погані, а продукти як «зіпсовані».

Відповідач надавав дітям кишенькові гроші під час зустрічей, по телефону цікавився їхнім здоров`ям, успіхами і проблемами.

Те, що відповідач має іншу сім`ю та ще двох дітей, не означає, що його діти від першого шлюбу його не цікавлять. Відповідач не відмовляється від своїх батьківських обов`язків і категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

19.11.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він фактично посилається на ті ж обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19.11.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

10.12.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, а саме відповідач, зокрема, просить суд взяти до уваги відсутність будь-яких доказів, що підтверджують вчинення ним насильства та можливу маніпуляцію з боку позивачки з метою викривлення реальної ситуації.

Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилалась на ті ж обставини, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того, зокрема, зазначила, що не хочу щоб якщо з відповідачем щось станеться він мав претензії до дітей.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надавши пояснення аналогічні тим, які викладені у відзиві на позовну заяву та у додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, а також пояснила, що позбавлення батьківських прав можливе лише у виняткових випадках. Відповідач сплачує аліменти справно, бажає брати участь у вихованні дітей, проти позбавлення його батьківських прав заперечує.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності та кожен доказ окремо дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.05.2021 року було розірвано. Відповідачу післі розірвання шлюбу залишено прізвище « ОСОБА_2 ».

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.01.2007 року, стверджується, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 02.12.2014 року, стверджується, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, заборгованість ОСОБА_2 станом на 11.01.2024 становить 10835, 17 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У відповідності до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та необхідно застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З висновку органу опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 не було надано достатніх доказів, щосвідчать про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків чи жорстокого ставлення до дітей, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 05.08.2024, протокол №18, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено судом та вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, позивачка стверджувала про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей.

Однак, достатніх доказів свідомого, умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків до суду надано не було.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про відсутність заборгованості по сплаті аліментів від 20.05.2024 року, в якій вказано, що станом на 20.05.2024 у ОСОБА_2 дійсно відсутня заборгованість по сплаті аліментів згідно ВП НОМЕР_7.

Станом на 24.09.2024 у ОСОБА_2 дійсно відсутня заборгованість по сплаті аліментів згідно ВП НОМЕР_7, що підтверджується довідкою від 24.09.2024 виданою Франківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Щодо звернення позивачки до органів поліції з заявою про вчинення її чоловіком домашнього насильства, то з довідки про результати проведення перевірки по факту звернення ОСОБА_1 від 23.02.2021 вбачається, що інформація подана не знайшла своє підтвердження.

Також, судом було досліджено наявні в матеріалах справи фотосвітлини батька з дітьми.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Як на підставу пред`явлення даного позову, позивач посилається на те, що відповідач не цікавиться життям дітей, не спілкується з ними, всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Суд, аналізуючи в сукупності зібрані у справі докази, приходить до висновку, що наведені позивачем обставини щодо неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні дитини, не можуть бути достатніми підставами в розумінні ст.164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей, шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, при розгляді даної справи судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки та неповнолітнього сина , необхідне в якнайкращих інтересах дітей.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відсутні виключні обставини, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, тому в задоволенні позовних вимог, слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

У зв`язку з тим, що у задоволені позовних вимог відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 351 - 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, , місцезнаходження за адресою: 79057, м. Львів, вул. Генерала Т. Чупринки, 85.

Повний текст рішення складено 31.03.2025.

Суддя Мартьянова С.М.