Справа № 727/2487/25
Провадження № 2/727/888/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Гелка А.С.

Позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Негрич С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області про визнання права власності на транспортний засіб, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області про визнання права власності на транспортний засіб.

Посилався на те, що його батько ОСОБА_3 до грудня 1991 року працював трактористом у колгоспі ім.ХХ партз`їзду с.Лопушна Вижницького району. Підтвердженням цьому є договір, який зберігся у документах батьків, а саме договір індивідуального підряду механізаторів від 02.01.1988 року, укладений між головою колгоспу ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_3 .

Приблизно у 1991 році батько придбав у колгоспі ім.ХХ партз`їзду за власні кошти списаний трактор (лісозаготівельна машина КТЗ LKT-80).

26.12.1991 року колгосп ім.ХХ партз`їзду було переіменовано у колгосп «Карпати», в якому батько продовжував працювати.

Напротязі багатьох років цей трактор не міг використовуватися за непридатністю для роботи, оскільки основні запчастини на ньому були відсутні, а необхідних коштів для закупівлі запасних частин не було.

13.08.2004 року батько подарував спірний трактор йому. Письмовий договір дарування батьком не укладався, оскільки трактор не мав особливої цінності, так як був 1981 року випуску та майже 14 років перебував під відкритим небом без відповідного догляду, внаслідок чого окремі деталі були ушкоджені ржавінням.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, але документів на придбання списаного трактора йому не передав, на даний час вони не збереглися.

Починаючи з 2024 року, він вирішив привести трактор до робочого стану і поступово почав закуповувати запасні частини для його відновлення.

Так, 06.02.2024 року він придбав в с.Стара Жадова у підприємця ОСОБА_5 напівраму для трактора LKT-80 №4294 та №4267, вартістю 6000 гривень.

01.05.2024 року позивач придбав у с.Лопушна у підприємця ОСОБА_6 для трактору лебідку, вартістю 2000 гривень та 4 колісні диски, вартістю 2000 гривень.

07.05.2024 року в м.Сторожинець він придбав у підприємця ОСОБА_7 двигун внутрішнього згорання для трактора, вартістю 9500 гривень, а 13.08.2024 року в с.Лопушна придбав у підприємця ОСОБА_8 шини для трактора , вартістю 8000 гривень.

Крім цього, у різні дні та місяці 2024 року ним було придбано насос для подачі палива, форсунки, електрообладнання, перемикачі, болти, гайки, підшипники та інші необхідні запасні частини.

Після встановлення запасних частин на трактор та приведення його в готовність до експлуатації, він 12.08.2024 року звернувся з заявою до Державного інспектора Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області про перереєстрацію його трактора та отримання номерного знаку, щоб мати можливість використовувати трактор за цільовим призначенням.

Проте, 13.08.2024 року йому було відмовлено в реєстрації транспортного засобу у зв`язку з відсутністю у нього свідоцтва про реєстрацію трактора з відміткою про зняття його з обліку попереднім власником та документів, що підтверджують право власності або право використання.

Відмова відповідача у державній реєстрації та видачі відповідних документів і номерного знаку на трактор КТЗ LKT-80, створила для нього незручності та перешкоди у правомірному користуванні трактором, оскільки без документів та державного номерного знаку неможливо виїжджати і бути учасником дорожнього руху на законних підставах.

Просив визнати за ним ОСОБА_1 право власності на лісозаготівельну машину скіддер LKT-80, рік випуску 1981 року, заводський номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , марка двигуна MAN, об`єм двигуна 4580 см.куб.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача подано відзив на позов. У відзиві представник позов не визнав. Зазначив, що відповідно до договору індивідуального підряду механізаторів від 02.01.1988 року серед переліку техніки, що передавалась на повне збереження батьку позивача ОСОБА_3 від колгоспу ім.ХХ партз`їзду, не зазначено лісозаготівельної машини КТЗ LKT-80, яка є предметом спору у справі.

Також недоведено, що батько позивача ОСОБА_3 дійсно працював у колгоспі ім.ХХ партз`їзду та чи придбав він там трактор. Як наслідок не встановлено правомірності володіння лісозаготівельною машиною самим позивачем.

Крім того, Головне управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області посилалось на те, що відповідно до норм законодавства, що діяло станом на 13.08.2004 року, договір дарування транспортного засобу мав бути укладений в письмовій формі. Однак, норми щодо форми договору не були дотримані.

Вказував на те, що єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 є мати позивача ОСОБА_9 , оскільки інші спадкоємці за законом першої черги відмовилися від спадщини на її користь.

Позивачем не було долучено жодних документів, що підтверджують його право власності на трактор (лісозаготівельну машину скіддер LKT-80), а отже у зв`язку з цим Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернівецькій області було відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації трактору.

Просив відмовити у задоволенні позову.

19.03.2025 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , допитаний судом також у якості свідка, у судовому засіданні позов підтримав. Показав суду, що його покійний батько працював у колгоспі трактористом. В 1991 році ОСОБА_3 придбав у колгоспі за власні кошти списаний трактор. Лісозаготівельна машина протягом тривалого часу перебувала у нього на подвір`ї у непридатному для використання стані. Потім батько подарував трактор йому і він за власні кошти відремонтував його. Будь-які документи на трактор у нього відсутні.

Представник позивача також позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що позивач його рідний брат. Йому відомо, що батько привіз додому трактор з колгоспу в 1991 році. Вони тоді ще були малі. Документів на трактор не бачив. Трактор довго стояв у батька на подвірї, потім останній подарував його брату. ОСОБА_1 за власні кошти відновив трактор.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Спір між сторонами виник із приводу рухомого майна: трактора марки: лісозаготівельна машина скіддер LKT-80, рік випуску 1981 року, заводський номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , марка двигуна MAN, об`єм двигуна 4580 см.куб.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Як вбачається із дослідженої судом копії договору індивідуального підряду механізаторів від 02.01.1988 року, укладеного між колгоспом ім.ХХ партз`їзду та механізатором колгоспу ОСОБА_3 (підрядчиком), підрядчик зобов`язався виконати весь обсяг робіт, визначений у нарядах, та бережно використовувавти довірену йому та передану по актах техніку: прицеп 2ПТС-4, кір-1.5, сівалку бурякову ССТ-12Б, фургон, розкидач та забезпечити повне збереження техніки (а.с.11).

Листом №07-05/1/12 від 22.01.2025 року Архівного відділу Вижницької районної військової адміністрації повідомлено, що в документах архівного фонду колгоспу ім.ХХ партз`їзду с.Лопушна Вижницького району є відомості про те, що даний колгосп з 26.12.1991 року переіменовано в колгосп «Карпати». На базі колгоспу «Карпати» створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Карпати», яке зареєстрвано у відділі економіки Вижницької райдержадміністрації у квітні 2000 року (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.13).

Судом також встановлено, що 06.02.2024 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу, на підставі якого позивачем придбано напівраму для трактора LKT-80 №4294 та №4267, вартістю 6000 гривень (а.с.16).

01.05.2024 року позивач придбав у с.Лопушна у підприємця ОСОБА_6 для трактору лебідку, вартістю 2000 гривень та 4 колісні диски, вартістю 2000 гривень (а.с.19-23).

07.05.2024 року ОСОБА_1 придбав у підприємця ОСОБА_7 двигун внутрішнього згорання для трактора, вартістю 9500 гривень, а 13.08.2024 року в с.Лопушна придбав у підприємця ОСОБА_8 шини для трактора , вартістю 8000 гривень (а.с.26-31).

Відповідно до висновку спеціаліста №13371 від 25.11.2024 року, при візуальному огляді лісозаготівельної машини скіддер LKT-80, рік випуску 1981 року заводські обліково-ідентифікаційні таблички в наявності, ознак механічного втручання чи підроблення, фальсифікації не виявлено, облікові дані відповідають реєстраційним супровідним документам (а.с.35-38).

Також, у матеріалах справи наявна відповідь Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області від 13.08.2024 року, якою відмовлено позивачу у реєстрації права власності на трактор у зв`язку з неподанням документів у повному обсязі (а.с.34).

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із вимогами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 34 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що усі механічні транспортні засоби підлягають відомчій реєстрації та обліку, порядок яких установлюється: для тракторів, самохідних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів незалежно від форм власності, що підлягають експлуатації на вулично - дорожній мережі загального користування -уповноваженим органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань аграрної політики.

Відповідно до Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08.07.09 року, реєстрація тракторів повинна проводитись інспекцією державного технічного нагляду з видачею реєстраційних документів та державних номерних знаків, присвоєння ідентифікаційного номеру з метою забезпечення єдиного обліку транспортних засобів, контролю за відповідністю їх номерів, конструкцій та технічного стану діючим в Україні правилам, нормативам і стандартам.

Відповідно до п.4 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2009 року №694 (далі - Порядок реєстрації) машина реєструється протягом семи днів на підставі заяви власника або уповноваженої ним особи, яка подається державному інспектору у відповідному районі, у разі, коли документи, що додаються до заяви, подані у повному обсязі. Також передбачено перелік необхідних правовстановлюючих документів.

Згідно «Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 08.07.2009 року № 694 встановлено, що цей Порядок визначає процедуру відомчої реєстрації, перереєстрації, тимчасової реєстрації (далі-реєстрація) та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів (далі - машини), здійснення інших заходів, пов`язаних з реєстрацією та веденням обліку машин, та застосовується з урахуванням особливостей, визначених Законом України"Про адміністративну процедуру".

Реєстрація та зняття з обліку машин проводяться територіальними органами Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - територіальні органи Держпродспоживслужби).

До проведення реєстрації, тимчасової реєстрації (крім реєстрації, тимчасової реєстрації нових машин, які не були зареєстровані територіальними органами Держпродспоживслужби), перереєстрації, зняття з обліку (крім зняття з обліку машини у зв`язку з вибракуванням), оформлення акта про присвоєння ідентифікаційного номера машини та видачі власнику машини або іншій особі, яка використовує її на законних підставах (далі - власник), дублікатів реєстраційних документів або номерних знаків спеціалістами з проведення обстеження машини на відповідність її ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації, які пройшли підготовку для провадження такого виду діяльності, проводиться дослідження таких машин.

Реєстрація та зняття з обліку машин здійснюються після отримання власником відповідного висновку спеціаліста з проведення обстеження машини на відповідність ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації (далі - висновок спеціаліста) за встановленою Мінекономіки формою.

Реєстрація машин здійснюється після перевірки підрозділами територіальних органів Держпродспоживслужби наявності обтяжень машин за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Реєстрація машин, які перебувають у податковій заставі, заставі, під арештом або є предметом іншого обтяження, проводиться виключно за умови надання письмової згоди всіх виявлених обтяжувачів.

Відповідність машини, що переобладнана або самостійно складена, вимогам правил, нормативів і стандартів України щодо технічного стану, конструкції, безпеки дорожнього руху, безпеки праці та охорони навколишнього природного середовища підтверджується висновками суб`єктів господарювання, уповноважених проводити таку перевірку у порядку, визначеному законодавством.

Статтею 328 ЦК України чітко визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У відповідності до правової позиції Верховного суду по справі №640/7052/16-ц від 15.02.2018р., правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У наданих суду поясненнях, представник відповідача вказував на те, що позивач не довів наявності у нього права власності на лісозаготівельну машину скіддер LKT-80, рік випуску 1981 року, заводський номер -4246 будь-якими належними доказами.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

За змістом ч.2 ст.48 ЦПК України відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16ц (провадження № 61-42670св18) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Як вбачається із показів позивача, свідків, спірний транспортний засіб, 1981 року випуску належав на праві власності колгоспу ім.ХХ партз`їзду. Правонаступником колгоспу ім.ХХ партз`їзду, відповідно до довідки архівного відділу Вижницької районної військової адміністрації від 22.01.2025 року, є сільськовогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Карпати».

У порушення вимог ст.ст.81,83 ЦПК України позивачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження факту набуття у власність батьком позивача ОСОБА_3 лісозаготівельної машини КТЗ LKT-80, 1981 року випуску. Покази свідка ОСОБА_10 суд відхиляє на підставі ч.2 ст.78 ЦПК України, оскільки даний доказ є недопустимим. Обставини, про які стверджував свідок, згідно вимог закону, мають підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так само позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів щодо первинного власника лісозаготівельної машини КТЗ LKT-80, 1981 року випуску.

Однак, з урахуванням тверджень позивача щодо первинного власника трактора, яким був колгосп ім.ХХ партз`їзду, належним відповідачем за його вимогами є сільськовогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Карпати».

Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом,запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішеннясуду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Оцінка судами обґрунтованості позовних вимог по суті, має відбуватися за участі належних сторін цивільної справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для його залучення (стаття 51 ЦПК України), суд відмовляє у позові до такого відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, позовні вимоги про визнання права власності на транспортний засіб є безпідставним, адже Головне управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області є неналежним відповідачем, оскільки виконує технічну функцію, яка полягає у відомчій реєстрації механізмів (трактора колісного).

У даному випадку дії відповідача до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області щодо відмови в реєстрації транспортного засобу не створюють для позивача юридичних наслідків, а належним способом захисту прав останнього є визнання протиправною відповідної відмови, що оформлена листом від 13.08.2024 року в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 820/2599/17.

За таких обставин позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, визначені законом підстави для задоволення позову- відсутні.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 328, 392, 657 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), який проживає в АДРЕСА_1 , до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області (), що розташоване в м.Чернівці вул.Сторожинецька,115, про визнання права власності на транспортний засіб відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду буде складено 02.04.2025 року.

Суддя Одовічен Я.В.