печерський районний суд міста києва
пр. № 2-1706/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Бурячок А. І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ( в режимі ВКЗ)

представника відповідача - Усатенка Д.І.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Тетяни Григорівни від розгляду цивільної справи 757/10445/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про відшкодування шкоди,-

УСТАНОВИВ:

03.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022 року головуючим суддею визначено суддю Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

24.04.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доповнень до позовної заяв, в якому позивачем уточнено коло осіб у справі та відповідачем визначено Державу Україну в особі Державної казначейської служби України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

02.02.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про заміну відповідачів Державну казначейську службу України, ДБР на Державу Україна через представника Президента України.

05.02.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання, в якому останнім відповідачами у справі визначено ДКСУ та ДБР.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме позивачу необхідіно було чітко визначити коло осіб, позовні вимоги та викласти їх у відповідності до матеріалів справи.

09.04.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач просить проводити розгляд справи за позовною заявою в редакції від 02.02.2024 року та звертається до суду про визначення належного відповідача, який знаходиться з позивачем у правових відносинах за обставинами справи, спричинив шкоду позивачу, має повноваження на відшкодування спричиненої шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2024 року продовжено строк залишення без руху позовної заяви та позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме позивачу необхідно було чітко визначити коло осіб, позовні вимоги та викласти їх у відповідності до матеріалів справи.

03.05.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» надійшла заява позивача про зміну предмету позову, відповідно до якої даний позов подано до відповідачів Державної казначейської служби України та Державного бюро розслідувань.

13.05.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд» від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, відповідно до якої останній просить стягнути заподіяну шкоду з органу досудового розслідування. Відповідачами за даним позовом позивач визначає Державне бюро розслідувань та Державна казначейська служба України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2024 року продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про відшкодування шкоди та призначено підготовче засідання у справі.

30.01.2025 позивачем було подано позовну заяву (редакція від 29.01.2025 позовної заяви від 12.04.2022).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року головуючим суддею Григоренко І.В. заявлено самовідвід від розгляду цивільної справи № 757/10445/22-ц.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 року, проведеного на підставі розпорядження В.о. керівника апарату суду Клименко О. № 94 від 03.03.2025 року, головуючим суддею визначено суддю Ільєву Т.Г.

06.03.2025 ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. було прийнято цивільну справу №757/10445/22-ц, до провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін на 26 березня 2025 року 12 год. 00 хв.

Так, під час судового засідання позивач заявив відвід головуючому судді Ільєвій Т.Г., у зв`язку з тим, що, на думку останнього, суд відмовився від виконання конституційних обов`язків.

Таким чином, у позивача виникли сумніви щодо неупередженості головуючого судді.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо заявленого відводу, оскільки повноваження долучені до матеріалів справи, а тому доводи позивача є надуманими та необґрунтованими.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши заявлений відвід, думку представника відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, з наступних підстав.

Так, ч. 3 ст. 40 ЦПК України передбачено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відтак, оскільки заява позивача про відвід надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, а саме заявлена в підготовчому засіданні, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу за наявності на те підстав (обставин), вичерпний перелік яких визначений ст.36 ЦПК України, що виключає можливість їх розширеного тлумачення.

Зокрема, відповідно до п. 3 та п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, а також якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях зазначає, що найголовнішою є існування довіри, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, пункт 46).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Таким чином, заявником не наведено, а судом не встановлено обставин, які б безпосередньо свідчили про упередженість головуючого у справі за його позовом судді щодо нього та обставин цієї справи, а також інших підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, які унеможливлювали б розгляд справи суддею та викликали необхідність її відводу.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.ст. 126, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 6, 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Зважаючи на доводи заяви про відвід, суд приходить до висновку, що обґрунтування, наведені позивачем, не можуть бути підставою для відводу судді у справі, являються суб`єктивним сприйняттям обставин та трактуванням законодавства, і не свідчать про необ`єктивність або упередженість головуючого судді по суті справи, оскільки доводи заявника зводиться до не погодження учасника процесу з процесуальними діями суду.

Таким чином, суд звертає увагу, що незгода з процесуальними діями під час розгляду справи не може вказувати на упередженість судді під час розгляду, оскільки вказані посилання не співвідносяться з чинним ЦПК України та є безпідставними.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відтак, заявлений відвід не підлягає задоволенню, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Разом з цим, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватись з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому суд прийшов до висновку про необхідність заявлення самовідводу з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачено чіткий та виключний перелік підстав з яких може бути заявлено самовідвід, відвід судді.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється".

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Частина 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність безсторонності, відповідно до п. l cт. 6 Конвенції, має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється». Важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду (Білуха проти України, 2006).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач в судовому засіданні висловив міркування щодо незаконності дій головуючого судді, поставив під сумнів ведення процесу, з метою уникнення будь-яких сумнівів в неупередженості або об`єктивності головуючого судді, упередження конфліктних ситуацій, головуючий суддя вважає за необхідне заявити самовідвід від розгляду даної цивільної справи.

Окрім цього, з сайту Вищої ради правосуддя вбачається, що було зареєстровано 03.03.2025 (Єдиний унікальний номер: Ц-612/9/7-25) та 07.03.2025 (Єдиний унікальний номер: Ц-612/14/7-25) скарги ОСОБА_1 , поданні на суддю Печерського районного суду м. Києва Ільєву Т.Г.

Так, ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що «питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України».

Статею 15 Кодексу суддівської етики встановлює, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. «Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи».

Такі самі вимоги до поведінки Судді знайшли своє відображення в міжнародному документі, затвердженому РЕЗОЛЮЦІЄЮ 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року (Бангалорські принципи діяльності судді).

Вони викладені у формі Цінностей і мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів. Вони мають використовуватися суддями як керівництво, а судовою системою - як основа для регламентації поведінки суддів.

Вони також покликані сприяти кращому розумінню й підтримці судової гілки влади з боку представників виконавчої та законодавчої влади, а також адвокатів і суспільства в цілому. Ці принципи передбачають відповідальність суддів за свою поведінку перед певними інституціями, заснованими з метою забезпечення дотримання судових стандартів, які самі є незалежними й неупередженими і покликані посилювати, а не применшувати значимість існуючих правових норм і правил поведінки, що зобов`язують суддів.

Відтак, з врахуванням встановлених додаткових обставин, суд прийшов до висновку, що у головуючого судді наявні всі підстави для заявлення самовідводу від розгляду справи, з метою уникнення порушення принципів неупередженого розгляду справи безстороннім і незалежним судом та об`єктивності судді.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 36, 40, 258, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Тетяни Григорівни від розгляду цивільної справи 757/10445/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про відшкодування шкоди - відмовити.

Заявити самовідвід від розгляду цивільної справи 757/10445/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про відшкодування шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 31.03.2025 року.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА