Номер провадження 2/754/121/25
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

секретаря судового засідання - Кирилова А.

за участі позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Поправки Б.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНТЕРТЕЙНМЕНТ ФЕКТОРІ», про стягнення заборгованості з заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення з ТОВ «Ентертейнмент Фекторі» заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 30.11.2021 позивача, наказом № 23-к від 29.11.2021 прийнято на посаду завідувача господарства, адміністративно-господарського відділу ТОВ ТОВ «Ентертейнмент Фекторі». Наказом № 9 від 04.05.2022 за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України позивача звільнено з посади завідувача господарства, адміністративно-господарського відділу ТОВ «Ентертейнмент Фекторі». Позивач працював за графіком з понеділка по п`ятницю по 9 годин на день. Субота, неділя та святкові дні - вихідні, якщо не відбуваються поломки обладнання або систем, що забезпечують безперебійну роботу підприємства. За весь період роботи, позивач отримав кошти від відповідача тільки за січень 2022. Таким чином, відповідач, не виплатив позивачу заробітної плати за період, а саме: За грудень 2021 - 15800,00 грн.; за лютий 2022 - 17000,00 грн.; за березень 2022 - 17 000,00 грн.; за квітень - 17 000,00 грн.; та за 4 дні травня 2022 - 3 090,00 грн. 10 календарних днів щорічної відпустки, що підлягає компенсації 7 727,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку становить 238 000,00 грн., загальна сума заборгованості складає 315 617,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 10.08.2023 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентертейнмент Фекторі» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати 77617,00 грн. та 102000,00 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

16 січня 2024 року на виконання заочного рішення суду було видано виконавчий лист № 754/10772/23.

Заочне рішення суду було виконано відповідачем в повному обсязі - Постановою про закінчення виконавчого провадження від 06.02.2024 року було закінчено ВП НОМЕР_1 у зв`язку з повним погашенням заборгованості.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року було задоволено заяву ТОВ «Ентертейнмент Фекторі» про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 16 листопада 2023 року було скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Відповідач скористався правом подання відзиву і 02 квітня 2024 року подав відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вимоги позову визнав частково, виходячи з заступного.

30 листопада 2021 позивача, наказом № 23-к від 29.11.2021 прийнято на посаду завідувача господарства, адміністративно-господарського відділу ТОВ «Ентертейнмент Фекторі». Наказом № 9 від 04.05.2022 за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України позивача звільнено з посади завідувача господарства, адміністративно-господарського відділу ТОВ «Ентертейнмент Фекторі». Проте, інша інформація, викладена Позивачем у позові не відповідає дійсності, а саме: Згідно Наказу (Розпорядження) № 23-К від 29 листопада 2021 року позивач був прийнятий на роботу з окладом 6600,00 грн. (шість тисяч шістсот грн. 00 коп.), що підтверджується його підписом про ознайомлення. Така тарифна ставка (оклад) Завідувача господарством була визначена Штатним розписом від 01.11.2021 року. Цим же Наказом (Розпорядженням) були визначені умови роботи, як робота з тривалістю робочого тижня 40 годин. За період дії трудових відносин позивача з ТОВ «Ентертейнмент Фекторі», саме з 30.11.2021 року до 04.05.2022 року розмір окладу Завідувача господарств змінювався.

Так, відповідно до Штатного розпису від 01.12.2021 року тарифна ставка Завідувача господарством становила 7000,00 грн. (сім тисяч грн. 00 коп.). Згідно Штатного розпису від 01.01.2022 року тарифна ставка (оклад) Завідувача господарством становила 10 000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.). З 01.01.2022 року до 04.05.2022 року тарифна ставка (оклад) Зав господарством не змінювалася та становила 10 000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.). ТОВ "Ентертейнмент Фекторі" здійснило фактичну оплату заробітної плати, наступним чином: За листопад 2021 року 2451,50 грн. (з урахуванням сплачених податків в розмірі 58,50 грн.) згідно відомості № 33 від 07.12.2021 р. (за один день фактичної роботи, враховуючи дату прийняття на роботу 30.11.2021р.)Всього сплачено 300, 00 грн. Відповідає тарифній ставці 6600,00 грн. За грудень 2021 року двома частинами: 2817,50 грн. згідно відомості № 35 від 21.12.2021 р.; 2817,50 грн. згідно відомості № 1 від 06.01.2022 р. Сплачені податки: 1365,00 грн. Всього сплачено 7000,00 грн. Відповідає тарифній ставці 7000,00 грн. За січень 2022 року двома частинами: 3389,49 грн. згідно відомості № 2 від 21.01.2022 р.; 4660,53 грн. згідно відомості № 3 від 08.02.2022 р. Сплачені податки: 1950,00 грн. Всього сплачено 10000.00 грн. Відповідає тарифній ставці 10000.00 грн. За лютий 2022 року: 4427,50 грн. згідно відомості № 3 від 08.02.2022 р. Сплачені податки: 1072,50 грн. Всього сплачено 5500.00 грн. (за першу половину лютого 2022 року). Відповідно тарифній ставці 10000.00 грн. Фактично виплачена заробітна плата за період з 30.11.2021 року до 04.05.2022 року становить: Фактично виплачена заробітна плата на карту Позивача становить: грн. за листопад + (2817,50 грн. + 2817,50 грн. за грудень) + (3389,49 грн. + 4660,53грн. за січень) + 4427,50 грн. за лютий = 18 354,02 грн. Сплачено податки в розмірі: 58,50 грн. за листопад + 1365,00 грн. за грудень + 1950,00 грн. за січень + 1072,50 грн. за лютий = 3446,00 грн. Фактично виплачена заробітна плата з урахуванням податків: 300, 00 грн. за листопад + 7000,00 грн. за грудень + 10000,00 грн. за січень + 5500 грн. за лютий = 22800,00 грн. Заборгованість становить: 4500 грн. за лютий (5500 грн. сплачено за лютий) + 10000,00 грн. за березень 2022р. + 10000,00 грн. за квітень 2022 року + 1363,64 грн. (за 3 робочі дня травня 2022 року) = 25863.64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Однак, в день звільнення позивача 04.05.2022 р. зв`язку із військовою агресією з боку Російської Федерації та фактичне ведення бойових дій на території київської області, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів.

Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, з огляду на зазначені вище обставини та заявлені позивачем вимоги, здійснивши перерахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, вважаємо, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає за шість місяців 10000* 6 місяців = 60000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зауважив про свою незгоду зі скасування заочного рішення.

Представник відповідача зазначив, що на виконання заочного рішення суду Товариством з обмеженою відповідальністю «Ентертейнмент Фекторі» було сплачено на користь позивача 179617 гривень, що значно перевищує розмір заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 30 листопада 2021 позивача, наказом № 23-к від 29.11.2021 прийнято на посаду завідувача господарства, адміністративно-господарського відділу ТОВ «Ентертейнмент Фекторі».

Згідно Наказу (Розпорядження) № 23-К від 29 листопада 2021 року позивач був прийнятий на роботу з окладом 6600,00 грн. (шість тисяч шістсот грн. 00 коп.), що підтверджується його підписом про ознайомлення. Така тарифна ставка (оклад) Завідувача господарством була визначена Штатним розписом від 01.11.2021 року. Цим же Наказом (Розпорядженням) були визначені умови роботи, як робота з тривалістю робочого тижня 40 годин.

Відповідно до Штатного розпису від 01.12.2021 року тарифна ставка Завідувача господарством становила 7000,00 грн. (сім тисяч грн. 00 коп.).

Згідно Штатного розпису від 01.01.2022 року тарифна ставка (оклад) Завідувача господарством становила 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.).

Інформація про подальше збільшення тарифної ставки відсутня.

ТОВ "Ентертейнмент Фекторі" здійснило фактичну оплату заробітної плати, наступним чином:

За листопад 2021 року: згідно відомості № 33 від 07.12.2021 р. позивачу сплачено 241,50 гривень, що до сплати податків складало 300, 00 грн. та відповідає тарифній ставці 6600,00 грн.

За грудень 2021 року: згідно відомості № 35 від 21.12.2021 р. позивачу сплачено 2817,50 грн. та згідно відомості № 1 від 06.01.2022 р. позивачу сплачено 2817,50 грн., що до сплати податків складало 7000,00 грн. та відповідає тарифній ставці 7000,00 грн.

За січень 2022 року: згідно відомості № 2 від 21.01.2022 р. позивачу сплачено 3389,49 грн. та згідно відомості № 3 від 08.02.2022 р. позивачу сплачено 4660,53 грн., що до сплати податків складало 10000 грн., та відповідає тарифній ставці 10000.00 грн.

За лютий 2022 року: згідно відомості № 50 від 22.02.2022 р. позивачу сплачено 4427,50 грн. Враховуючи тарифну ставку 10000.00 грн. борг за лютий склав 5572, 50 грн.

04 травня 2025 року позивачем подано заяву про звільнення.

Наказом № 9 від 04.05.2022 за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України позивача звільнено з посади завідувача господарства, адміністративно-господарського відділу ТОВ «Ентертейнмент Фекторі».

Судом встановлено, і це підтверджую сторона відповідача, що на час звільнення існувала заборгованість по заробітній платі

Судом встановлено, що така заборгованість складала: за лютий - 5572, 50 грн., за березень 2022р. - 10000,00 грн., за квітень 2022 року - 10000 гривень та за травень (3 дні) - 1363,64 грн. А всього заборгованість складала - 26936,14 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентертейнмент Фекторі» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати 77617,00 грн. та 102000,00 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Заочне рішення суду було виконано відповідачем в повному обсязі - Постановою про закінчення виконавчого провадження від 06.02.2024 року було закінчено ВП НОМЕР_1 у зв`язку з повним погашенням заборгованості.

Отже, датою здійснення виплати заборгованості по заробітній платі слід вважати 06.02.2024 року, а період часу з 04.05.2022 року по 06.02.2024 року періодом затримки виплати заробітної плати працівнику при звільненні.

Період затримки розрахунку склав 460 робочих днів, середній заробіток за час такої затримки склав 213953,49 копійок.

Так, положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Ч. 5 ст. 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Як закріплено ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), далі - Порядок. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Однак, обмеження в часі, визначені ст.. 117 КЗпП України не можуть бути застосовані щодо даних правовідносин, оскільки вони виникли до введення таких обмежень.

ВП Верховного Суду дійшла висновку, що механізм компенсації роботодавцем працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення, встановлений ст. 117 КЗпП, не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника й роботодавця.

Тому ВП Верховного Суду наголосила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення працівника незалежно від того, чи в такий спосіб задовольняються позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі, чи частково.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку до суми сплаченої відповідачем за заочним рішення суду в даній справі тобто до 102000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи всі обставити справи суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача на отримання розрахунку заробітної плати при звільненні і необхідність стягнення 26936,14 грн. заборгованості по заробітній платі та 102000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Одночасно, стороною відповідача здійснено виплату позивачу за заочним рішенням суду у даному спорі в розмірі 77617 грн. заборгованості по заробітній платі та 102000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, позивач отримав належні виплати до постановлення рішення у справі і не потребує подальшого судового захисту.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 38, 44, 47, 97, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 23, 76-81, 83, 89, 113, 141, 178, 191, 209, 223, 235, 258-259, 263-265, 280- 289, 352, 354- 355 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНТЕРТЕЙНМЕНТ ФЕКТОРІ», про стягнення заборгованості з заробітної плати залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: