головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
провадження № 22-ц/824/1529/2025
головуючий суддя Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані», треті особи: Міністерство економіки України, Державна служба з питань безпеки харчової продуктів та захисту споживачів, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАТІС-СЕРВІС», про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» (далі - ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані»), треті особи: Міністерство економіки України, Державна служба з питань безпеки харчової продуктів та захисту споживачів, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАТІС-СЕРВІС» (далі - ТОВ «ГРАТІС-СЕРВІС»), в якому просив:

визнати протиправним порушення його прав споживача, допущене відповідачем, що виразилося у неправомірній відмові здійснити гарантійне обслуговування пошкодженого терміналу «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1), який він придбав за 45 999 грн;

стягнути з відповідача на свою користь вартість терміналу «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1) у сумі 45 999 грн;

зобов`язати відповідача прийняти від нього пошкоджений термінал «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 07 липня 2022 року у магазині «АЛЛО», що розташований на АДРЕСА_1 у приміщеннях НОМЕР_2, придбав термінал «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1) вартістю 45 999 грн, на який виробником була надана гарантія терміном 1 рік.

З часу придбання і до 26 травня 2023 року він користувався вказаним пристроєм за прямим призначенням, тобто здійснював його звичайну побутову експлуатацію, а 26 травня 2023 року придбаний ним термінал «SamsungGalaxyFold 3» вийшов з ладу, що виразилося у раптовій появі на внутрішньому розкладному екрані прямої вузької вертикальної полоси по лінії складання-розкладання, що виглядає, як відклеєний від екрану вузький прямий довгий фрагмент гнучкої плівки, що перетерлася у цьому місці. Одночасно з цим, правий бік екрану припинив відповідати на дотики, лівий бік екрану реагує на дотики неналежним чином. У верхній частині зображення на внутрішньому розкладному екрані з`явилася чорна пляма. Зовнішній (передній) екран залишився не пошкодженим і на дотики відповідає.

У день виникнення зазначених пошкоджень він сфотографував означений термінал «SamsungGalaxyFold 3», використовуючи для фотографування належний йому інший пристрій (заводське позначення SM-T865) - планшет «SamsungGalaxyTab S6». У ході фотографування утворився файл-фотозображення з автоматично створеною назвою «20230526_163401.jpg», яка складається з дати зйомки «20230526» та часу зйомки «163401» фотозображення зовнішнього вигляду терміналу «SamsungGalaxyFold 3» одразу після моменту поломки 26 травня 2023 року.

У той же день він звернувся до авторизованого сервіс-центру «Gratis», який розташований на АДРЕСА_2 , де залишив термінал для проведення гарантійного обслуговування.

Однак, 13 червня 2023 року отримав на месенджер «Viber» повідомлення про відмову в проведенні гарантійного обслуговування.

В той же день у приміщенні авторизованого сервіс-центру «Gratis» термінал «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1) йому було повернуто та відмовлено у гарантійному обслуговуванні через порушення умов експлуатації, виявлення вм`ятин на дисплейному модулі, від місця вм`ятини тріщина на дисплейному модулі.

Зазначав, що у момент повернення терміналу «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІНОМЕР_1) його зовнішній вигляд і технічний стан виявився гіршим ніж той, у якому він 26 травня 2023 року здавав його до авторизованого сервіс-центру «Gratis». Зокрема, вищезгадана пряма вертикальна полоса на внутрішньому розкладному екрані, яка 26 травня 2023 року була вузькою, виявилася 13 червня 2023 року значно товстішою, а чорна пляма на зображенні внутрішнього розкладного екрану розповсюдилася на всю її довжину зверху до низу. При цьому корпус терміналу «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1) виявився опечатаним відповідними наліпками сервіс-центру «Gratis».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані», треті особи: Міністерство економіки України, Державна служба з питань безпеки харчової продуктів та захисту споживачів, ТОВ «ГРАТІС-СЕРВІС», про захист прав споживачів, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що продавцем доведено, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Позивач в свою чергу не надав суду доказів, які б спростовували акт оцінки технічного стану придбаного товару, зробленого на замовлення відповідача авторизованим сервісним центром. Експертне дослідження відповідачем не було проведено, у зв`язку з відсутністю передбаченої частиною 4 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, врахував критерії співмірності зі складністю справи, час витрачений адвокатом та обсяг виконаних робіт, а також відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлені ним позовні вимоги стосуються захисту прав споживача, які були порушені шляхом відмови відповідача у гарантійному обслуговуванні товару, який не витримав гарантійного строку експлуатації. Отже, якщо суд дійшов висновку, що мають місце не «суттєві недоліки» товару, а «недоліки», то це не перешкоджало суду застосувати принципи «суд знає право», «суд знає закони», «суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору».

Під час придбання товару його не попереджали про існування «Посібника _Rev7.4», який передбачає певні особливі умови гарантійного обслуговування і приписує сервісним центрам робити висновки про «негарантійність» на підставі певних особливих ознак (не підкріплених науково-технічними обґрунтуваннями).

Якщо зазначений посібник є обов`язковим для сервісних центрів, то це має вплив на його права споживача, тому не міг бути прихований від нього.

Долучений до відзиву на позовну заяву посібник не у повному обсязі та без позначення, що це витяг або його повна копія документа.

У справах про захист прав споживачів вина відповідача презюмується і саме відповідач повинен довести, що недолік виник з вини позивача, однак цього зроблено не було.

Крім того, відповідач не заявляв під час розгляду справи клопотання про призначення експертизи, хоча саме він повинен довести наявність вини споживача (постанова Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 751/7892/17), яка не була врахована судом першої інстанції.

Відзив на позовну заяву було подано з пропуском строку на його подання, тому підлягав поверненню. Однак, зазначені в ньому доводи і долучені до нього докази були враховані судом під час розгляду справи.

Суд не постановляв ухвалу про поновлення строку як того вимагає частина шоста статті 127 ЦПК України.

Суд першої інстанції поверхового розглянув зазначений спір та врахував правові висновки Верховного Суду, які є нерелевантними, не навів обґрунтувань відхилення доказів масових поломок складаних екранів.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального, просить змінити резолютивну частину додаткового рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року у цій справі, визначивши, що сума компенсації за надану адвокатом правничу допомогу, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, становить 1 000 грн. Змінити мотивувальну частину додаткового рішення у цій справі, визначивши, чи задоволено (повністю або частково) клопотання позивача про зменшення суми компенсації за надану правничу допомогу або чи відмовлено у його задоволенні, а також з яких правових міркувань (мотивів).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в мотивувальній частині додаткового рішення відсутні посилання щодо вирішення клопотання про зменшення суми компенсації витрат на правничу допомогу. Суд ухвалив додаткове рішення виходячи лише з власного розсуду, без урахування викладених у клопотанні аргументів.

Послуги надані адвокатом відповідачу були виконані не якісно, неповно, формально, з суттєвими помилками, а надані ним послуги не є правничими послугами.

Крім того, представник відповідача своїми юридичними помилками створила ситуацію, коли процесуально неправильно поданий відзив на позов не підлягав прийняттю судом, що явно суперечить інтересам її клієнта.

У акті приймання-передачі від 31 травня 2024 року переліку наданих послуг відсутня конкретизація з визначення окремої вартості кожної наданої послуги.

Отже, визначення адвокатського гонорару у фіксованому розмірі відбулося з урахуванням частини недійсним, не наданих, наданих неповно, вигаданих послуг, дій, які не належать до правничих послуг, а також дій, які не підлягають відшкодуванню за законом.

Сума відшкодування витрат на правничу допомогу, визначена місцевим судом, є неспівмірною з обсягом фактично і дійсно наданих адвокатом послуг.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, представник Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживача - Жук А.Р. подала відзиви на апеляційні скарги на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року, в яких посилалась на те, що Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 686/31892/19 (провадження № 61-683св23) виклав висновок про те, що при визначенні розміру витрат на правову допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, стороною має бути документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності значення справи для сторін.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, представник ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» - адвокат Борисова Д.Д. подала відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року, в якому просить поновити строк на його подання, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення та стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, посилаючись на те, що позивач у позовній заяві перелічив весь перелік послуг, наданих адвокатом відповідачу та вважає такі послуги надані неякісно, неповно, формально, деякі з них є вигаданими чи дублюються. Позивач підміняє поняття «аналіз» у значенні «дослідження» з поняттям «цитування/дублювання».

ЦПК України не наводить визначення, у якій формі адвокат повинен збирати докази.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, представник ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» - адвокат Борисова Д.Д. подала відзив на апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року, в якому просить поновити строк на його подання та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на те, що в ході діагностики телефону сервісним центром на зовнішній стороні корпусу телефону виявлено сліди від удару. На фото, які містяться у матеріалах справи, чітко видно пошкодження корпусу телефону, які позивач приховував від суду першої інстанції, що свідчить про пошкодження телефону не з вини виробника чи імпортера, а в результаті недбалого використання його позивачем.

Сервісні центри можуть послуговуватися лише спеціальними технічними документами щодо кожної окремої моделі телефону, розробленими виробником телефонів, а не будь-яким іншим нерелевантним документом.

Пошкодження телефону не відносяться до гарантійних, оскільки пов`язані з порушенням правил експлуатації позивачем телефоном.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 07 липня 2022 року у магазині «АЛЛО» на АДРЕСА_1 , приміщення НОМЕР_2, придбав термінал «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1) вартістю 45 999 грн.

26 травня 2024 року позивач звернувся до авторизованого сервіс-центру «Gratis» на АДРЕСА_2 , де залишив термінал «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1) для проведення гарантійного обслуговування.

13 червня 2023 року ОСОБА_1 отримав на месенджер «Viber» повідомлення про відмову в проведенні гарантійного обслуговування.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та доводи відзивів на апеляційні скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Щодо оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантійний строк - це строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.

Пунктами 12, 15 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Необхідно розмежовувати права споживача, які відносяться до категорії товарів, що мають недоліки (право на безоплатне усунення недоліків товару) та до категорії товарів, що мають істотні недоліки (право на обмін товару чи розірвання договору).

Тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар.

Згідно з частинами 1,2 статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно до частини 1 статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

Частиною 2 статті 679 ЦК України передбачено, що якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Вищевказана норма кореспондується із частиною 14 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», за змістом якої у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.

Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині 1 статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Під гарантією якості товару слід розуміти ствердження продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості в момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною 2 статті 678 ЦК України та частиною 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.

Зазначене узгоджується також з положеннями пункту 18 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок), згідно з яким на гарантійне обслуговування приймається товар за наявності експлуатаційних документів, пломб виробника або виконавця на товарі, якщо це передбачено експлуатаційним документом, відсутності пошкоджень товару, які могли викликати несправність, за умови дотримання вимог експлуатаційного документа щодо правил зберігання, введення в експлуатацію та використання товару за призначенням. У разі виходу товару з ладу з вини споживача (невиконання правил експлуатації), відсутності передбачених експлуатаційними документами пломб, гарантійного талона споживач втрачає право на гарантійне обслуговування.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною 2 статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини 1 статті 679 ЦК України покладається на нього.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Зазначене узгоджується також з положеннями пункту 13 Порядку, якими визначено, що у разі виникнення потреби у визначенні причини втрати якості товару, гарантійний термін якого не вичерпався, продавець зобов`язаний у триденний термін з дня одержання письмової заяви від споживача відправити такий товар на експертизу. Споживачеві видається акт приймання товару на експертизу за формою № 6-гарант (додаток 7). Експертиза проводиться за рахунок продавця. Якщо в результаті експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі товару споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування, дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець) має право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, необхідною умовою виконання вимог споживача про безоплатне усунення недоліків товару є встановлення наявності таких недоліків, а вимог про повернення сплаченої за товар грошової суми - встановлення виключно істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки № 2305-8154 від 27 травня 2023 року авторизованого сервісного центру «Gratis» було виявлено сліди механічного впливу на термінал «SamsungGalaxyFold 3» (ІМЕІ НОМЕР_1), у вигляді вм`ятин на рамці дисплейного модулю, від місця вм`ятини тріщина на дисплейному модулі, тому згідно з діючим законодавством та умовами гарантійного обслуговування, вказаними в гарантійному талоні на мобільний термінал, позивач втратив право на гарантійне обслуговування придбаного телефону.

Гарантійне обслуговування згідно з умовами гарантії здійснюється виключно авторизованим сервісним центром виробника, що має спеціальне обладнання та працівників, які володіють спеціальними знаннями щодо товару, а тому висновки авторизованого сервісного центру виробника є належним підтвердженням того, що на заявлений позивачем недолік гарантійні умови не розповсюджуються.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановивши на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, що недоліки товару виникли внаслідок порушення ОСОБА_1 правил експлуатації товаром або його зберігання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також місцевий суд правильно зазначив, що позивач не надав доказів, які б спростовували акт оцінки технічного стану придбаного товару, зроблений на замовлення відповідача авторизованим сервісним центром.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справах про захист прав споживачів вина відповідача презюмується і саме відповідач повинен довести, що недолік виник з вини позивача, однак цього зроблено не було, суд апеляційної інстанції відхиляє з таких підстав.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції.

У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Відповідно до довідки № 2305-8154 від 27 травня 2023 року авторизованого сервісного центру «Gratis» недоліки товару, придбаного позивачем, виникли внаслідок порушення ним правил користування товаром або його зберігання, що свідчить про доведеність відповідачем вини позивача у неналежному використанні товару.

У матеріалах справи відсутня письмова згода споживача ОСОБА_1 на організацію проведення експертизи продукції, тому експертне дослідження відповідачем проведено не було.

Викладене вище свідчить про доведеність відповідачем використання позивачем неналежним чином придбаного ним товару.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відзив на позовну заяву було подано з пропуском строку на його подання, тому він підлягав поверненню, суд апеляційної інстанції також відхиляє.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року відкрито провадження у цій справі та надано строк на подання відзиву на позовну заяву.

ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» через систему «Електронний суд» подало до суду 25 квітня 2024 року відзив на позовну заяву, до якого долучило докази на спростування позовних вимог.

01 травня 2024 року ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» через систему «Електронний суд» подало до суду заперечення (на відповідь на відзив), в якому, зокрема, просило поновити пропущений строк на подання відзиву.

Відповідно до частин 2,5 статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Проаналізувавши матеріали справи, а також висновки, викладені у рішенні місцевого суду, слід дійти висновку, що суд першої інстанції дослідивши доводи клопотання про причини пропуску строку на подання відзиву (1 день) дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження встановленого судом строку для подання відзиву та врахування його під час розгляду справи.

Аргументи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 751/7892/17 також підлягають відхиленню.

Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 751/7892/17, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції виходив з того, що судами попередніх інстанцій не встановлено чи продано позивачу товар неналежної якості чи недоліки виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Також судами першої та апеляційної інстанції не встановлено, чи усунув належним чином відповідач істотні недоліки товару, здійснив належний ремонт пральної машини чи заміну відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) та від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначила, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Слово «подібний» в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось; такий самий; такий, як той (про якого йде мова). Тому термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і правовідносини, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, а саме взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини 2 статті 389 та пункту 5 частини 1 статті 396 ЦПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин та/чи їх специфічний об`єкт.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що в кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід визначати з огляду на те, які правовідносини є спірними, порівнювати права та обов`язки сторін цих правовідносин відповідно до правового чи їх договірного регулювання (пункт 31) з урахуванням обставин кожної конкретної справи (пункт 32).

Враховуючи викладене, постанова, на яку посилається заявник у апеляційній скарзі, не є подібною із справою, яка є предметом перегляду апеляційним судом, оскільки у вказаній справі на підставі її доказової бази встановлені інші фактичні обставини справи.

Щодо оскарження додаткового рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року

31 травня 2024 року представник ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» - адвокат Борисова Д.Д. подала через систему «Електронний суд» заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з позивача на користь товариства витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надала ордер на надання правничої (правової) допомоги від 08 квітня 2024 року, договір № 08-04/24 про надання правничої допомоги від 08 квітня 2024 року, укладений між адвокатом Борисовою Д.Д. та ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані», додаткову угоду № 1 від 09 квітня 2024 року до договору № 08-04/24 про надання правничої допомоги від 08 квітня 2024 року, акт приймання-передачу наданих послуг за договором про надання правничої допомоги № 08-04/24 від 08 квітня 2024 року від 31 травня 2024 року, згідно з якими вартість наданих послуг становить 7 000 грн.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини 8 статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (пункт 53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, врахувавши клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов правильного висновку про доведеність понесених ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у загальному розмірі 3 000 грн та їх співмірність складності справи і виконаною адвокатом роботою.

Не зазначення місцевим судом у додатковому рішенні про наявність заяви ОСОБА_1 про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, не свідчить про порушення місцевим судом норм процесуального права та не вплинуло на правильність вирішення спору.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Оскільки судові рішення залишено без змін, а апеляційні скарги без задоволення, то судовий збір за подання апеляційних скарг не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційні скарги.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська