ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3098/25 Справа № 932/7639/24 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи на виробництві,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи на виробництві.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є сином ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання своїх трудових обов`язків у ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «ШАХТА «СТЕПОВА» отримав травми, внаслідок яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у реанімаційному відділенні КЗ «Павлоградська МЛ №4 ДОР».

З огляду на те, що вказаний випадок, який мав місце 15.06.2012 було визнано нещасним та таким, який стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці зі сторони працівників відповідача, а також був обумовлений неналежним виконанням останнім вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, позивач вважав за необхідне звернутись до суду з даним позовом, оскільки втрата батька спричинила йому моральні страждання.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку зі смертельним наслідком його батька на виробництві - 302 800,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи на виробництві - задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої смертю особи на виробництві суму у розмірі 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Не погодившись із рішенням суду, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про зміну рішення суду в частині стягнення моральної шкоди до 100 000,00 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 .

Згідно копії акта №8 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого, 10.07.2012, Першим заступником начальника територіального управління Держгірпромнагляду по Донецькій області - начальником Донецького гірничого округу Король В.І., ОСОБА_2 , 15.06.2012 о 09 год. 45 хв. на дільниці з видобутку вугілля №4, 163 лав. ВСП «ШАХТА «СТЕПОВА» ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» виконуючи роботи з прибирання гірничої маси, отримав травми (затиснення між перекриттями секцій №8 та №9 лівої руки). Також вказаним актом встановлено, що особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, що призвело до події яка мала місце 15.06.2012. Розділом 1 акту визначено, що ОСОБА_2 був доставлений до лікарні з діагнозом: травматична ампутація верхньої лівої кінцівки; травматичний шок. Розділом 4 акту встановлено, що у результаті перевірки виявлено 146 порушень вимог нормативно-правових актів з охорони праці у ВСП «Шахта» «Степова» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Відповідно до копії акту спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 09.07.2012, який стався 15.06.2012, затвердженого, 10.07.2012, Першим заступником начальника територіального управління Держгірпромнагляду по Донецькій області - начальник Донецького гірничого округу Король В.І., встановлено, що нещасний випадок, який стався 15.06.2012 з ОСОБА_2 є таким, що пов`язаний з виробництвом. Також, встановлено, що працівниками, дії та бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Таким чином, суду був доведений причинно-наслідковий зв`язок між смертю батька позивача та отриманої ним, унаслідок нещасного випадку на виробництві, смертельної травми.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що неправомірними діями відповідач завдав позивачеві моральну шкоду, оскільки в результаті нещасного випадку на виробництві загинув батько позивача, що призвело до хвилювань та моральних страждань зі сторони позивача. Суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 302 800,00 грн. оскільки цей розмір суд вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних страждань позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою рідного сина, завдає душевних та психологічних страждань, позивачка позбавлена можливості спілкування з рідною близькою людиною, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи, що смертю батька позивачу завдано глибоких моральних страждань, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 302 800,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через смерть близької людини.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши тяжкість глибини моральних страждань, оскільки був порушений нормальний сімейний уклад її життя, позивач втратив підтримку близької людини, наявністю вимушених змін у житті, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 302 800,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Окрім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що причиною нещасного випадку, в результаті якого загинув ОСОБА_2 , є порушення останнім законодавства про охорону праці та нехтування правилами безпеки, натомість відповідач не вчиняв будь - яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку для відшкодування моральних страждань позивачу, оскільки факт смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві відповідача встановлений Актом № 8 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_2 , загинув під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, з якого не знімається обов`язок виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», щодо обов`язоку власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухвалені рішення врахував глибину моральних страждань, оскільки позивач втратив батька, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 302 800,00 гривень.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 26 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: