Провадження № 2/727/94/25
25 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді - Слободян Г.М.
за участі секретаря судового засідання - Вакарчук Т.Р.
представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Жовтої А.С. (у режимі відеоконференцзв`язку)
представника відповідача Управління комунальної власності Чернівецької міської ради Осовської М.М.
Короткий зміст позову.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про визнання рішення незаконним та зобов`язання здійснити приватизацію квартири та підвального приміщення.
Обгрунтовує позовні вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири серії НСР899998 продавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як покупець, уклали договір про те, що продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає і сплачує грошову суму за квартиру спільного заселення АДРЕСА_2 .
Зазначає, що за даним договором, укладеним 24.02.2024 року вона отримала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Вказує на те, що у Витягу з Державного реєстру речових прав N?367242547 від 24.02.2024 року міститься інформація, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Посилається на те, що відповідно до Витягу з Рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів «Про закріплення нежитлових приміщень, та прийняття квартир у власність міської Ради народних депутатів» N?538/16 від 06.08.1996 року було закріплено нежитлові приміщення за квартирами. Вказує на те, що згідно з Додатком до рішення міськвиконкому N?538/16 від 06.08.1996 року було закріплено підвальне приміщення (загальна площа приміщень закріплених у користування тимчасово- 19,0, постійно- 6,0) у користування за квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , яка тепер належить на праві власності ОСОБА_1 . Позивачка посилається на те, що їй було відмовлено у приватизації квартири АДРЕСА_2 , у зв?язку із чим неможлива подальша приватизація та передача у власність підвального приміщення, яке закріплено за вказаною квартирою.
Просить визнати незаконною та безпідставною відмову Управління комунальної власності Чернівецької міської ради у приватизації квартири ОСОБА_1 , розташованою за адресою: АДРЕСА_3 та зобов?язати Управління комунальної власності Чернівецької міської ради здійснити ОСОБА_1 приватизацію вказаної квартири.
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.11.2024 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.11.2024 року заркито підготовче провадження про справі.
28.11.2024 року представник відповідача Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, Осовська М.М. скерувала на електронну адресу суду письмові заперечення на позов. Представник відповідача вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки чинне законодавство не містить механізму передачі допоміжних приміщень у власність окремих осіб через приватизацію чи викуп. Вказує на те, що допоміжні приміщення є власністю всіх співвласників будинку, тому окрема приватизація таких приміщень порушує права інших співвласників. Зазначає, що розпорядження спільним майном можливе лише за згодою всіх співвласників. Також посилається на те, що підвальне приміщення не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а тому не підлягає відчуженню чи окремій реєстрації. Окрім того, на думку представника відповідача, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. Просить відмовити у задоволенні позову повністю у зв`язку з безпідставністю.
29.01.2025 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Жовта А.С. направила на електронну адресу суду письмові заперечення на заяву представник відповідача. Представник позивача вказує на неправильне тлумачення статусу спірного приміщення, оскільки представник відповідача прирівнює підвальне приміщення до допоміжного приміщення, яке належить до спільного майна будинку. Стверджує, що підвал за адресою АДРЕСА_3 є не допоміжним приміщенням, а нежитловим приміщенням, яке є самостійним об`єктом нерухомості, що підтверджується доданими до позову документами. Вважає, що підвальне приміщення у користуванні за квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , є нежитловим приміщенням, не належить до житлового фонду та підлягає приватизації. Позовні вимоги підтримує повністю.
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Жовта А.С. у судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.
Представник відповідача Управління комунальної власності Чернівецької міської ради Осовська М.М. просила відмовити в задоволенні позову повністю з підстав викладених у письмових поясненнях.
Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін по справі, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне.
Досліджені судом докази та застосовані норми права.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири серії НСР899998 від 24.02.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 (Продавець) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (Покупець) уклали договір про те, що продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає і сплачує на нижчевикладених умовах грошову суму за квартиру спільного заселення N?4 (чотири) у будинку за АДРЕСА_6 (а.с.9).
З Витягу з Державного реєстру речових прав N?367242547 від 24.02.2024 року вбачається, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.10-11).
Відповідно до Витягу з Рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів «Про закріплення нежитлових приміщень, та прийняття квартир у власність міської Ради народних депутатів» N?538/16 від 06.08.1996 року було закріплено нежитлові приміщення за квартирами згідно за додатком (а.с.12).
З технічної характеристики квартири вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_3 , складається з 1 (однієї) житлової кімнати. Площа квартири становить: загальна- 31,84 кв.м., житлова- 16,70 кв.м. Коридор ІІ площею 2,70 - загального користування з кв. АДРЕСА_7 . Позивачем надано технічну документація на квартиру в Позивача є, а саме: Технічна характеристика квартири, Поповерховий план, Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 від 06.07.2011 року, Експлікація приміщень, План поверху, Характеристика об?єкта нерухомого майна (узагальнена інформація), Технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 ?4 від 22.02.2024, Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва б/н від 22.02.2024 року, Ідентифікатор об?єкта будівництва реєстраційний номер: 01.2593061.4828372.20240222.30.7885.67, Довідка характеристика на об?єкт нерухомого майна. N?388 від 23.02.2024 року (а.с.13-23).
Відповідно до відповіді Управління комунальної власності Чернівецької міської ради мені, ОСОБА_1 було відмовлено у приватизації квартири АДРЕСА_2 , у зв?язку із чим неможлива подальша приватизація та передача у власність підвального приміщення, яке закріплено за квартирою за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.24).
Згідно ст. 41 Конституції України кожному гарантується право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.
Положеннями статтей 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.
Так, частиною першою статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житловобудівельних кооперативів.
Процес приватизації житла здійснюється у відповідності до вимог Закону України Про приватизацію державного житлового фонду від 19.06.1992р. та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. №396.
Відповідно до чинного законодавства громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 звернулася до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 , та підвального приміщення, яке закріплено за квартирою.
Позивачу було відмовлено у приватизації вищезазначеної квартири, що унеможливлює приватизацію та передачу у власність підвального приміщення, яке згідно з Додатком до рішення міськвиконкому N?538/16 від 06.08.1996 року було закріплено за квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , яка тепер належить на праві власності ОСОБА_1 на іпдставі договору купівлі-продажу квартири серії НСР899998 від 24.02.2024 року.
Частиною 2 статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжними приміщенням багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Так, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII встановлює правові основи приватизації державного житлового фонду, включаючи питання, пов`язані з допоміжними приміщеннями у багатоквартирних будинках.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації на підставі заяви громадянина приймають рішення про приватизацію, згідно з яким житло передається у приватну власність. Така передача житла у власність громадян оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації та не потребує нотаріального посвідчення, а зазначене свідчить про те, що Закон передбачає, по-перше, наявність волі громадянина на приватизацію житла; по-друге, прийняття відповідного рішення органом приватизації, який у конкретних правовідносинах впроваджує волю держави, що виражена у Законі.
Згідно із частиною першою статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)
Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (в тому числі допоміжні), а право спільної сумісної власності передбачає розпорядження спільним майном за згодою всіх співвласників.
Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Частина друга статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлює, що власники квартир у багатоквартирних будинках є співвласниками допоміжних приміщень, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою. Вони зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку.
Зокрема, зазначено: «Допоміжні приміщення (кладовки, сараї тощо) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають».
Щодо розмежування допоміжних та нежитлових приміщень, суд зазначає, що важливо відрізняти допоміжні приміщення від нежитлових. Допоміжні приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутових потреб мешканців (наприклад, підвали, горища, комори). Нежитлові приміщення можуть використовуватися для комерційних або інших цілей і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин.
Нежитлові приміщення не передаються мешканцям у власність під час приватизації квартир, оскільки вони не належать до житлового фонду і можуть бути об`єктом окремих правочинів.
При цьому, допоміжні приміщення є спільною власністю всіх співвласників багатоквартирного будинку і не можуть бути приватизовані окремо (п.2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").
Офіційне тлумачення вищезазначеної норми наведено у рішенні Конституційного Суду України№4-рп/2004від 02.03.2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09.11.2011.
У частині першій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зазначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках (частина друга статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Згідно з частиною першою статті 1 вказаного вище Закону суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Закон врегульовує також відносини, пов`язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об`єкти приватизації державного житлового фонду.
Таким чином, з вищевикладеного слідує, що чинним законодавством не передбачено механізм передачі у власність громадян окремо допоміжних приміщень будинку шляхом приватизації, викупу тощо, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень.
При цьому, суд також зазначає, що відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», будь-яке рішення щодо спільного майна повинно прийматися всіма співвласниками.
Суд також звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 року № 14- рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.
Частина 3 статті 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Таким чином, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання здійснити приватизацію допоміжних приміщень, які були закріплені за квартирою рішенням виконкому міської ради від 06.08.1996р. № 538/16 не може розглядатися в межах даного позову, оскільки позивачем обраний неналежний спосіб захисту.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що наразі законодавство не передбачає можливості приватизації певного майна, а саме підвального приміщення, яке є допоміжним та належить до спільного майна всіх власників будинку, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
На підставі та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 142, 197, 200,
206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про визнання незаконною та безпідставною відмову Управління комунальної власності Чернівецької міської ради у приватизації квартири ОСОБА_1 , розташованою за адресою: АДРЕСА_3 , та зобов?язання Управління комунальної власності Чернівецької міської ради здійснити ОСОБА_1 приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 02.04.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.