Справа № 174/1157/24
п/с 2/174/48/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Шарапової О.О.,

представника позивача Левченко О.М.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, третя особа Комунальне підприємство «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно до рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 20.07.2022 року № 199/0/7-22.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.01.2022 року у справі № 174/698/21 дитину відібрано у матері, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на користь закладу або особи, куди буде влаштовано дитину. Відомості про батька малолітньої ОСОБА_2 внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Обставини, які спричинили відібрання доньки (відсутність умов для проживання, виховання і розвитку дитини, неналежне виконання батьківських обов`язків) матір`ю дитини не усунуто. За зареєстрованим місцем проживання гр. ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , протягом тривалого часу не оплачуються комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Умови для проживання дитини не створені. Мати не звернулася до служби у справах дітей та до суду щодо повернення їй дитини, не з`явилася до Служби у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області у відповідь на письмові запрошення, не звернулася для отримання соціальних послуг з метою подолання складних життєвих обставин та усунення причин відібрання дитини до відповідного закладу. Таким нехтуванням потреб доньки у батьківському піклуванні, мати не сприяє засвоєння нею загальновизнаних норм моралі, шкодить моральному розвитку дитини, завдає страждань.

Гр. ОСОБА_1 ознайомлена з правом на отримання соціальних послуг, попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків службою у справах дітей та судом. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.09.2019 року, справа ЄУН 174/381/19, її позбавлено батьківських прав відносно доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . До суду щодо поновлення батьківських прав мати не зверталася.

У зв`язку з викладеним вище виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як органом опіки та піклування прийнято рішення від 22.05.2024 року № 278/0/7-24, у якому визнається доцільним позбавлення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати малолітню дитину органу опіки та піклування - виконавчому комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, для вжиття заходів щодо подальшого її влаштування відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 31.10.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10.12.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на вказані в позові обставини. Додатково пояснила, що за час розгляду справи в суді, ситуація не змінилася, жодних дій направлених відповідачем на покращення ситуації, не вжито. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання з`явилась, пояснила, що дитину у неї забрали безпідставно, заперечує проти позбавлення її батьківських прав, пояснила, що її мали направити в реабелітаційний центр, однак цей центр був створений релігійною організацією, тому вона відмовилась. З питанням щодо повернення дитини вона не зверталась, оскільки дитина була вивезена закордон.

Представник третьої особи В. Савін надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, проти розгляду заочного рішення не заперечують.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_5 , відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З письмових матеріалів справи слідує, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 08.10.2021 року, відомості про батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в актовому записі про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 9).

Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як органом опіки та піклування, прийнятим 22.05.2024 року за № 278/0/7-24, визнано доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.01.2022 року задоволено позов виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 та відібрано у неї малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав, дитину передано органу опіки та піклування - виконавчому комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, для вжиття заходів щодо подальшого її влаштування відповідно до вимог чинного законодавства та стягнуто аліменти на її утримання, на користь закладу або особи, куди буде влаштовано дитину (а.с. 10-14).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.09.2019 року задоволено позов виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 та позбавлено її батьківських прав відносно доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15-19).

Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, прийнятого 20.07.2022 року за № 199/0/7-22, надано малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до комунального закладу «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» на повне державне забезпечення строком на шість місяців (а.с. 20).

Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, прийнятого 17.04.2024 року за № 202/0/7-24, продовжено строк перебування малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у комунальному закладі «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради» на повному державному забезпеченні до закінчення дії правового режиму воєнного стану (а.с. 21).

ОСОБА_1 викликалася до Служби у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області з питання виконання нею батьківських обов`язків відносно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у 2021 році попереджалась Службою у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про передбачену законом відповідальність у разі не забезпечення нею необхідних умов життя, виховання, навчання дитини (а.с. 22-27).

Листом від 01.04.2024 року за вих. № 154 адміністрацією КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» повідомлено, що малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на обліку в службі у справах дітей Вільногірської міської ради, евакуйована за межі України з 01.04.2022 року до моменту стабілізації в Україні (а.с. 28).

Листом від 29.05.2023 року за вих. № 140 адміністрацією КЗ «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» ДОР» повідомлено, що малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_1 відвідувала у закладі: 03.11.2021 року відвідувала у закладі; 18.11.2021 року телефонувала, розпитувала про стан здоров`я; 14.03.2022 року та 16.05.2023 року телефонувала, розпитувала, де перебуває дитина (а.с. 29).

Листом від 08.05.2024 року за вих. № 692 КП «УК «ЖИЛКОМСЕРВІС» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області повідомлено, що станом на 01.05.2024 року наявна заборгованість за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 та становить 8 698,27 грн. Листом від 08.05.2024 року за вих. № 01-16/205-24 КУ ЦНСП Вільногірської міської ради Дніпропетровської області повідомлено, що гр. ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до КУ ЦНСП Вільногірської міської ради Дніпропетровської області з приводу отримання соціальних послуг не зверталась. Листом від 07.05.2024 року за вих. № 170 КП «ЖИЛСЕРВІС» повідомлено, що станом на 01.05.2024 року наявна заборгованість за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 та становить: з послуг водопостачання 6 418,84 грн., водовідведення 4 080,92 грн. (а.с. 30- 32).

Відповідно до відомостей про справу з портал Судова влада України, ОСОБА_1 є обвинуваченою у кримінальних провадженнях та вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13.05.2022 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 33-37).

Вимогою від 12.09.2024 року ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області зі Служби у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області витребовувалась інформація та характеристика на ОСОБА_1 з підстав наявності у відділенні поліції кримінального провадження № 0000170 від 02.09.2024 року, відкритого за ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 38).

28.10.2021 року за вих. № 131/1 начальником УСССДМ ДСГП направлено директору ДСГП доповідну записку з проханням видати наказ про припинення надання соціальної послуги соціального супроводу сім`ї громадянки ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням нею умов договору про надання послуги соціального супроводу (а.с. 83).

До матеріалів справи залучено копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 07.10.2021 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 84).

Відповідно до інформації щодо сім`ї ОСОБА_7 станом на 19.03.2021, родину ОСОБА_7 взято під соціальний супровід з 01.02.2021 та дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік СЖО в ССД УСССДМ ДСГП з 02.03.2021 (а.с. 85).

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що з ОСОБА_1 знайома у зв`язку із виконанням професійних обов`язків. Після народження ОСОБА_9 у її матері не було коштів для придбання харчування, у дитини був поганий одяг, в результаті дитину було передано у комунальний заклад м. Кам`янське. За цей період нічого не змінилося, відповідач для повернення дитини не зверталась, на співпрацю не йшла. Вона не привела до ладу кімнату, тому незрозуміло куди віддавати дитину. До відібрання дитини матері надавався соціальний супровід, залучали благодійні організації. Було запропоновано перебування в центрі матері та дитини, але роз`яснено, що там правила і тоді почалися відмовки. Обов`язки матері відповідачу роз`яснювали письмово. Дитина коли її відібрали була вся в попрілостях, їй не змінювали підгузки, в квартирі було холодно, дитина не купана. Соціальні служби захищали інтереси дитини.

Представник позивача ОСОБА_5 , яка допитана в якості свідка за її заявою пояснила, що відповідач протягом значного проміжку часу перебуває під наглядом соціальних служб, оскільки не виконує своїх батьківських обов`язків. Щодо старших дітей вона була позбавлена батьківських прав. Після народження молодшої дитини ОСОБА_1 надавалась допомога, купували підгузки та дитяче харчування, благодійна організація могла надати більш суттєву допомогу, зокрема, щодо ремонту житла. Але після того, як ОСОБА_1 отримала першу виплату після народження дитини не погасила борг за комунальні витрати і благодійна організацію відмовила у допомозі.

У зв`язку із загрозою життю і здоров`ю дитина вона була відібрана у матері. У справі дитини відсутні письмові звернення матері про її місце перебування. Усно відповідач про це запитувала, але точна адреса перебування дитини не була відома. Дитина була евакуйована закордон. Пізніше ця інформація стала відома, але ОСОБА_1 вже не зверталась.

Свідки допитані за клопотанням відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен окремо, пояснили, що ОСОБА_1 хороша мати, за дитиною вона доглядала, але у неї складні життєві обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

Отже, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.11.2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних звязків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних звязків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17. Тобто, судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/158, 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18, від 29.07.2021 року у справі № 686/16892/20, від 11.09.2020 року у справі, від 06.09.2023 року у справі № 545/560/21.

Думка дитина в судовому засіданні не була заслухана у зв`язку із її віком.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як органом опіки та піклування, прийнятим 22.05.2024 року за № 278/0/7-24, визнано доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слід зазначити, що даний висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

В свою чергу висновок органу опіки та піклування не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносно дитини.

У вказаному висновку органу опіки та піклування не наведено жодних данних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, обєктивно визначити ставлення матері до дитини на теперішній час, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 має стати на користь інтересам дитини.

Крім того, вказаний висновок був складений за відсутності матері дитини, тобто без врахування пояснень ОСОБА_1 , за відсутності будь-яких характеризуючи даних, даних про особу відповідача.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування з розгляду питання доцільності/недоцільності позбавлення її батьківських прав.

Отже, зазначений висновок органу опіки та піклування є неповним та необєктивним, ухвалений без встановлення та зясування фактичних обставин справи, тому не врахований судом при вирішенні спору.

Таку ж позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року при розгляді справи № 331/5427/17, у постанові від 23.04.2020 року при розгляді справи № 420/1075/17, у постанові від 06.05.2020 року при розгляді справи № 753/2025/19.

Позивач не обґрунтував та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини, батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків відносно дитини.

У даній справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не бажає спілкуватися зі своєю дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, яка тривалий час перебувала за межами України. Навпаки, матеріалами справи підтверджується, що відповідач після відібрання дитини неодноразово зверталась з метою з`ясування місцезнаходження дитини.

Суд звертає увагу на те, що обовязок доказування у справах про позбавлення батьківських прав лежить саме на позивачеві.

З огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Виходячи з цього, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до діючого законодавства. В разі понесення судових витрат позивачем у зв`язку із відмовою у позові, їх слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, третя особа Комунальне підприємство «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям» Дніпропетровської обласної ради відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду буде виготовлено 27.03.2025.

Суддя І.А. Ілюшик