ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3081/25 Справа № 205/3864/24 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів ,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з відповідачем є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська розірвано 26 грудня 2013 року.

З моменту фактичного припинення стосунків позивач добровільно сплачував аліменти, бере активну участь у житті та вихованні сина.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі 205/8177/19 відмовлено відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні її позовної заяви про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , а постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначав, що він належним чином сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від доходу, що складає близько 8-15 тисяч кожного місяця.

02 вересня 2016 року позивачем зареєстровано шлюб з ОСОБА_4 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

Позивач вказав, що на даний час на його утриманні перебуває вагітна дружина, яка не працює, та доглядає їх малолітнього сина. Окрім цього, на його утриманні перебуває його мати ОСОБА_6 , яка хворіє та є інвалідом 2 групи, потребує догляду і значних витрат на лікування.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі №205/8177/19 з нього на користь відповідача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця на 1/10 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі №205/8177/19, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 726,72 грн.

Припинено стягнення за виконавчим листом, виданим на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі № 205/8177/19.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_7 та представника відповідача ОСОБА_8 про винесення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю понесених та документально підтверджених витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з п. 1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом позивач повідомлений належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч.1,4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , про що складено актовий запис № 699 від 28 листопада 2009 року (а. с. 9).

Матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 04 березня 2024 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 631 (а. с. 13).

Також судом встановлено, що 02 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_4 , виданим Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 648, а після державної реєстрації шлюбу дружини змінено прізвище на « ОСОБА_11 » (а.с.16).

Крім того, постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі №205/8177/19 було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 69-73).

Судом встановлено, що від подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_5 , виданим Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис №154, а також сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_6 , виданим Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про що складено відповідний актовий запис №1335 (а. с. 17, 125).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи довідок ТОВ «СЄВ-ЄВРОДРАЙВ» № 40, № 42 від 12 березня 2024 року, ОСОБА_1 дійсно працює в ТОВ «СЄВ-ЄВРОДРАЙВ» на посаді складальника з 13 квітня 2010 року по теперішній час і його оклад становить 37 080 грн., а за 6 місяців нараховано та виплачено заробітної плати за: вересень 2023 року нараховано - 54 000 (ПДФО 9 720 грн., військовий збір 810 грн.); жовтень 2023 року 36 000 грн. (ПДФО 6 480 грн., військовий збір 540 грн.); листопад 2023 року 40 872,61 грн. (ПДФО 7 357,07 грн., військовий збір 613,09 грн.); грудень 2023 року 78 073,79 грн. (ПДФО 14 053,28 грн., військовий збір 1 171,11 грн.); січень 2024 року 37 080 грн. (ПДФО 6674,40 грн., військовий збір 556,20 грн.); лютий 2024 року 30 017,14 грн. (ПДФО 5 403,09 грн., військовий збір 450,26 грн.), отже всього нараховано 276 043,54 грн. (ПДФО 49 687,84 грн., військовий збір 4 140,66 грн.), а також утримано аліментів: вересень 2023 року 10 867,50 грн.; жовтень 2023 року 7 245 грн.; листопад 2023 року 8 225,61 грн.; грудень 2023 року 15 712,35 грн.; січень 2024 року 7462,35 грн.; лютий 2024 року 6 040,95 грн. (а. с. 14-15).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Згідно до § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п.п. 3, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України).

Колегія суддів не погоджується з позицією апелянта щодо підстав зменшення розміру аліментів до 1/10 частини всіх видів заробітку(доходу), оскільки ним не надано доказів зміни його матеріального стану чи стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначених розмірах.

Також, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що на його утриманні знаходиться його матір ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю другої групи, надавши на підтвердження вказаних обставин акт встановлення факту здійснення догляду №366 від 05 березня 2024 року та довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №559337 від 27 лютого 2024 року (а. с. 22-24).

Долучені до матеріалів справи копії чеків на придбання ліків, за консультації лікарів не приймаються судом до уваги, оскільки вони не підтверджуються рекомендаціями лікаря та кому купувалися ці ліки, і чи купувалися вони саме позивачем (а. с. 25-30).

Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем у судовому засіданні суду першої інстанції було зазначено, що його матір ОСОБА_6 перебуває на лікуванні за кордоном разом із своїм чоловіком.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем у ході розгляду даної справи не було доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 знаходиться саме у нього на утриманні та він здійснює за нею постійний догляд.

Крім того, посилання апелянта на лист директора ТОВ «СЄВ-ЄВРОДРАЙВ» №106 від 29 жовтня 2024 року адресований складальнику дільниці збірки і сервісу ОСОБА_1 , в якому зазначено про можливість скорочення робочого часу для частини працівників з 40 до 25 годин на тиждень, не свідчить про зміну його майнового стану на час розгляду справи, а тому не є обґрунтованим доводом його позовної заяви, лише свідчить про обставини на майбутнє, які можуть і не настати (а. с. 206).

Позивач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Проте, колегія суддів враховує, що у апелянта на утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується матеріалами справи.

Виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, та встановлені судом обставини та подані стороною позивача докази дають суду підстави вважати, що з моменту ухвалення Дніпровським апеляційним судом постанови від 30 червня 2020 року у справі №205/8177/19 та прийняття рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нього як у платника аліментів змінилися умови, визначені ч. 1 ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а саме: змінився сімейний, оскільки він утримує двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів підлягають задоволенню лише в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Що не позбавляє права звернутися у подальшому до суду із зазначених питань за іншого правового обґрунтування.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Що стосується оскарження додаткового рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року, колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

06 грудня 2024 року представником відповідача Шахторіним А.С. до суду було подано клопотання про долучення доказів понесених судових витрат відповідачем, в якому посилається на те, що у відзиві на позовну заяву, а також до закінчення судових дебатів у справі ним було повідомлено суд та зроблено відповідну заяву щодо надання строку в порядку для подачі доказів понесених судових витрат.

Від представника позивача Бєліка А.С. до суду надійшла заява про винесення додаткового рішення стосовно витрат на правову допомогу, в якій він просив суд винести додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 45 000 грн. В обґрунтування зазначено, що у відповідності до ст. 134 ЦПК України в позовній заяві було заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000 грн. і зазначено, що сума є орієнтовною, а згодом було заявлено окремою заявою, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката зросли до 45 000 грн. Вказує, що в позовній заяві було заявлено, що відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України докази судових витрат будуть надані суду протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення.

Представником відповідача було подано до суду заперечення на заяву позивача про винесення додаткового рішення стосовно витрат на правничу допомогу, в яких просив повністю відмовити ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 судових витрат витрат на правничу допомогу за недоведеністю понесених таких судових витрат.

В обґрунтування заяви зазначив, що на підтвердження повноважень представника позивача було долучено ордер серії АЕ №1271972 від 20 березня 2024 року, який видано адвокату Бєліку А.С. адвокатським бюро «ADVOKAT БЄЛІК», а матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги, укладеним саме з адвокатським бюро.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що рішення суду у цій справі було ухвалено 04 грудня 2024 року, заявники звернулись 06 грудня 2024 року з заявами про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу у визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строки.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до змісту позовної заяви представником позивача було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.

В подальшому, представником позивача було подано до суду заяву про збільшення витрат на правову допомогу до 45 000 грн., з посиланням на п. 8 ст. 141 ЦПК України.

Також у матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому представником відповідача було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає 40 000 грн. у вигляді витрат на професійну правничу (правову) допомогу, а докази будуть подані до суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу ОСОБА_1 на підставі договору №18/03-24 про надання правової допомоги від 18 березня 2024 року надавав адвокат Бєлік А.С., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1611, виданого 20 листопада 2006 року на підставі рішення Дніпропетровської обласної КДКА №10 від 26 вересня 2006 року.

Пунктом 1 вищезазначеного договору передбачено, що адвокат зобов`язується надати клієнту комплексну правову допомогу у справі в суді першої інстанції за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі №205/8177/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 7 договору про надання правової допомоги орієнтовний гонорар за надану правову допомогу складає 25 000 грн. При зміні обставин, що обумовлює збільшення об`єму роботи гонорар повинен бути переглянутий, про що укладається додаткова угода. Остаточний розмір гонорару визначається актом виконаних робіт до даного договору.

Разом із заявою про винесення додаткового рішення стосовно витрат на правничу допомогу представником позивача було також подано до суду: додаткову угоду від 01 вересня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 18 березня 2024 року №18/03-24, якою сторони погодили, що розмір адвоката за надану правову допомогу складає 45 000 грн.; акт виконаних робіт від 04 грудня 2024 року, яким визначено обсяг виконаних адвокатом робіт та їх вартість; квитанцію до прибуткового касового ордеру про прийняття від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 18 березня 2023 року, додаткової угоди від 01 вересня 2024 року, акту виконаних робіт від 04 грудня 2024 року, грошових коштів у розмірі 45 000 грн.

Зі змісту вищевказаного акту виконаних робіт від 04 грудня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 18 березня 2024 року №18/03-24 адвокатом виконано роботу, а саме: вивчення обставин та збір доказів; відпрацювання правової позиції позивача на підставі діючих правових висновків Верховного Суду, дослідження судової практики; надання неодноразових консультацій клієнту; підготовка позовної заяви та направлення її до суду; підготовка клопотання про долучення доказів та направлення до суду; підготовка заперечення на клопотання про витребування доказів та направлення до суду; підготовка заперечення на заяву про виклик та допит в якості свідків посадових осіб органів місцевого самоврядування; вивчення відзиву на позовну заяву, додаткове з`ясування і вивчення обставин справи та збір доказів з огляду на відзив відповідача; підготовка відповіді на відзив та направлення її до суду; підготовка заяв про застосування заходів процесуального примусу у зв`язку з численним зловживанням процесуальними правами та направлення до суду; підготовка заяви про збільшення витрат на правничу допомогу адвоката та направлення до суду; підготовка заперечення на заяву про виклик та допит в якості свідків медичних працівників, яким заборонено розголошення інформації щодо стану здоров`я громадянина та направлення до суду; підготовка клопотання про закриття підготовчого провадження та направлення до суду; підготовка клопотання про долучення доказів та направлення до суду; представлення інтересів клієнта у судових засіданнях, що на загальну суму 45 000 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що правову допомогу відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 29 квітня 2024 року надавав адвокат Шахторін А.С., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №2890, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області 11 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 2.1. вищезазначеного договору адвокат на підставі доручення клієнта зобов`язується та має право вчиняти будь-які не заборонені законом та правилами адвокатської етики дії необхідні для належного виконання даного договору, зокрема, але не виключно: вивчити наявні у клієнта документи, які стосуються предмета доручення; протягом дії даного договору надавати усні роз`яснення та консультації, що стосуються предмета доручення; ознайомитися в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська з матеріалами цивільної справи №205/3864/24 (зробити фотокопії) та надати попередній висновок про правову перспективу справи.

Пунктом 4.1. вказаного договору про надання професійної правничої (правової) допомоги за послуги, що надаються адвокатом у відповідності з умовами даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі 6 000 грн.

Крім того, зі змісту додаткової договори №1-пр від 30 квітня 2024 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н від 29 квітня 2024 року судом встановлено, що було внесено зміни до договору і викладено, зокрема, п. п. 2.1., 4.1. договору в наступній редакції: адвокат на підставі доручення клієнта зобов`язується та має право вчиняти будь-які не заборонені законом та правилами адвокатської етики дії необхідні для належного виконання даного договору, зокрема, але не виключно: протягом дії даного договору надавати усні роз`яснення та консультації, що стосуються предмета доручення; ознайомитися в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська з матеріалами цивільної справи №205/3864/24 (зробити фотокопії); надати попередній висновок про правову перспективу справи; у разі необхідності підготувати та подати до суду відзив на позовну заяву, а також інші необхідні документи (заяви, клопотання) для розгляду справи; представляти і захищати права, свободи та інтереси клієнта у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська в цивільній справі №205/3864/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. За послуги, що надаються адвокатом у відповідності з умовами даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі 40 000 грн.

Разом з клопотанням про долучення доказів понесених судових витрат відповідачем представником було також подано до суду: додаткову угоду №2-г від 30 квітня 2024 року до договору про надання правової допомоги б/н від 29 квітня 2024 року, якою сторони погодили графік оплати послуг; квитанції: від 15 травня 2024 року на суму 4 000 грн., від 05 червня 2024 року на суму 4 000 грн., від 24 червня 2024 року на суму 2 000 грн., від 30 липня 2024 року на суму 4 000 грн., від 28 серпня 2024 року на суму 4 000 грн., 13 листопада 2024 року на суму 2 000 грн.; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 05 грудня 2024 року за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 29 квітня 2024 року, яким визначено обсяг виконаної правничої (правової) допомоги та їх вартість.

Зі змісту вищевказаного акту виконаних робіт (наданих послуг) від 05 грудня 2024 року за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 29 квітня 2024 року, адвокатом надано правову допомогу: надання консультацій та роз`яснень з правових питань, що стосуються предмету доручення, протягом часу дії договору; підготовка та подання заяв, клопотань, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, а також сприяння їх відновленню (підготовка та подача заяв про ознайомлення з матеріалами справи від 29 квітня 2024 року, 20 червня 2024 року та 10 вересня 2024 року; підготовка та подача клопотання про витребування доказів від 11 червня 2024 року; підготовка, попереднє направлення стороні по справі та подача відзиву на позовну заяву від 14 травня 2024 року; підготовка та подача до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області адвокатського запиту №20 від 22 травня 2024 року, а також отримання відповіді №0400-010704-8/109932 від 27 травня 2024 року; підготовка та подача клопотання про витребування доказів (інформація з ДПСУ) від 27 серпня 2024 року; підготовка та подача заяви про виклик та допит свідків (уповноважених осіб, що підписували акт встановлення факту здійснення догляду) від 27 серпня 2024 року; підготовка та подача заяви про виклик та допит свідків (уповноважених осіб, що підписували виписку з медичної карти стаціонарного хворого) від 27 серпня 2024 року; підготовка та подача заяви про залишення без розгляду відповіді на відзив від 21 жовтня 2024 року; підготовка та подача заяви про зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу від 21 жовтня 2024 року; підготовка та подача заяви про врахування та застосування практики Верховного Суду від 03 грудня 2024 року; підготовка та подача клопотання про визнання недопустимими доказів від 03 грудня 2024 року); представництво інтересів клієнта у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська, в т.ч. участь у судових засіданнях (ознайомлення з матеріалами справи 30 квітня 2024 року, 05 липня 2024 року, 27 вересня 2024 року; участь у судових засіданнях 30 квітня 2024 року, 11 червня 2024 року, 10 липня 2024 року, 28 серпня 2024 року, 22 жовтня 2024 року, 12 листопада 2024 року, 04 грудня 2024 року), на загальну суму 40 000 грн.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Частиною 1 статті 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: договір про надання правничої допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Стосовно заперечень представника відповідача суд зазначає, що матеріали справи містять докази як укладення договору про надання правничої допомоги між адвокатом Бєліком А.С. та позивачем ОСОБА_1 , так і надання адвокатом правової допомоги позивачу у цій справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказується, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Також у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом у галузі права.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу у заявленому стороною позивача та відповідача розмірі не відповідають критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи (зменшення розміру аліментів), обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим і справедливим розмір стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача та відповідача в зазначених сумах 12 500 грн. та 10 000 грн. відповідно, оскільки такий розподіл судових витрат відповідає обсягу наданих правових послуг і є пропорційним.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, та беручи до уваги принцип пропорційності розподілу судових витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 різниці судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн., що на думку апеляційного суду, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Така сума витрат на професійну правничу допомогу на вказану суму буде співмірною з наданим адвокатом обсягом послуг у суді та відповідатиме критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко