БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2650/24
Провадження № 2/497/269/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Гергієва А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Чижикова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за заборгованістю зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024р. представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просиув стягнути з відповідача пеню (неустойку) за заборгованістю зі сплати аліментів в розмірі - 120845грн.

В обгрунтування вимог позову він посилається на те, що рішенням Болградського районного суду Одеської області за наслідками розгляду цивільної справи №2ц-606/2010 за заявою ОСОБА_4 було стягнуто аліменти та 06.10.2021 року видано виконавчий лист №2ц-606/2010 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 для утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 і до 21.06.2025р. включно. Виконавчий лист було звернуто до примусового виконання до Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі якого 23.10.2021 року відкрито ВП №67231838, а в подальшому, Постановою від 31.07.2024р., виконавче провадження було передано до Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса).

За період примусового виконання виконавчого листа - з жовтня 2021 до липня 2024, боржником допущено заборгованість зі сплати аліментів.

Так, з розрахунку державного виконавця вбачається, що розмір цієї заборгованості становить - 123514,11грн. - яка була розрахована представником позивача за формулою ВП ВС у Постанові від 25.04.2018 (спр.№572/1762/15-ц (провадж. №14-37цс18) і склала 429116,82грн.

Проте, в силу приписів ч.1ст.196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, в даному випадку стягненню пені по заборгованості зі сплати аліментів, підлягає сума у розмірі - 120845грн.Тому він змущений звернутися до суду.

17.01.2025 надійшов відзів на позовну заяву адвоката Чижикова О.П. - представника відповідача ОСОБА_3 - яким він просить залишити без задоволення вимоги позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за заборгованістю зі сплати аліментів, зазначивши, що постановою державного виконавця Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі Південного МУ МЮ (м. Одеса) Лагутою Д.А. (не діє), 23.10.2021 було розпочато виконавче провадження №67231838 з виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021р. Болградським районним судом Одеської області щодо стягнення аліментів на утримання дочи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 і до 21.06.2025 року включно.

Відповідно до ч.1ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» (№1404-УІІІ), копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Про відкриття виконавчого провадження 23 жовтня 2021 року ОСОБА_3 , як боржника не було повідомлено, він не отримував повідомлень.

ОСОБА_7 дізнався про існування виконавчого провадження лише 19.02.2024р., оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження і до 19.02.2024р. ВДВС було відомо про місце служби боржника та місце його проживання, однак з 23.10.2021 року не було направлено виконавчий документ або постанова виконазця до місця служби або місця проживання ОСОБА_3 і не здійснювалися щомісячні відрахування з його доходів, як то передбачено ч.З ст.68 Закону №1404-VIII.

В подальшому виконавче провадження №67231838 з виконання вищевказанго виконавчого листа - здійснювалося старшим державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) Назаровою В.В.

За три роки бездіяльності посадових осіб ВДВС (не проведення стягнень за місцем роботи боржника) утворилася заборгованість, яка за підрахунком державного виконавця складала 123 514,11 грн.

Ці та інші факти досліджувалися в Болградського районного суду Одеської області під час розгляду справи 497/483/24 за скаргою ОСОБА_3 .

Розгляд справи №497/483/24 в Болградського районного суду Одеської області здійснювався за скаргою ОСОБА_3 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання - Київського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за участю стягувача ОСОБА_8 , яку представляв ОСОБА_1 .

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 24.04.2024р. визнано бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса), щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження №67231838 від 23.10.202р. - виконання виконавчого листа №2ц-606/2010, виданого 06.10.2021 року Болградським районним судом Одеської області, на стягнення аліментів з ОСОБА_3 для утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно, на адресу боржника ОСОБА_3 - неправомірною.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В цьому провадженні приймають участь ті ж особи, обставини досліджуються і стосується одного і того ж виконавчого провадження.

Ухвала Болградського районного суду Одеської області від 24.04.2024 року набрала законної сили 10.05.2024року.

Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ухвалі Болградського районного суду Одеської області від 24.04.2024 зазначено наступне:

«...з часу відкриття виконавчого провадження 23.10.2021 року до 17.04.2023 року не вчинено державним виконавцем жодної процесуальної дії для виконання рішення суду.

Державному виконавцю достовірно було відомо дані про місце роботи боржника, оскільки до заяви долучено відповідну Декларацію, втім жодних дій про спрямування постанови для виконання за місцем служби боржника - вчинено не було».

Наступний висновок вказаний в ухвалі Болградського районного суду Одеської області від 24.04.2025року:

«Постанова про звернення стягнення на заробітну плану, пенсію стипендію та інші доходи боржника у ВП №67231838 була постановлена старшим державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) Назаровою В.В. лише 12.02.2024 та направлена за місцем служби ОСОБА_3 - до Військової академії за адресою: м.Одеса, вул.Фонтанська дорога, буд.10 (т.1 а.с.18).

Однак не зрозумілим залишається, чому зазначені дії не були вчинені державним виконавцем відразу ж після відкриття виконавчого провадження з урахуванням поданої заяви стягувана до якої було додано роздруковану Декларацію ОСОБА_3 від 10.02.2021 року з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (т.1 а.с.144-147, 162-163).».

Це факти, які доказують бездіяльність ст.д/в ОСОБА_9 після відкриття ВП №67231838, тобто, - з 23.10.2021р. і до 12.02.2024р.

За час бездіяльності, саме з вини ст.д/в ОСОБА_9 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується наступним висновком суду.

Судом з цього приводу зазначено, що у зв`язку з неналежним виконанням державним виконавцем своїх обов`язків з вчинення дій у даному виконавчому провадженні, - у боржника ОСОБА_3 виникла заборгованість за вказаним виконавчим листом, оскільки він не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, не було надіслано постанову про звернення стягнення з заробітної плати за місцем його служби, що свідчить про порушення прав боржника».

З розрахунку заборгованості, складеного ст.д/в ОСОБА_9 11.03.2024 року, заборгованість складає 123 514,11 грн. (перший розрахунок за час ведення ВП).

Враховуючи викладене, предстваник зазначає, що, відповідно до ч.1ст.196 ЦПК України, в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти - одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені). Саме вина особи у створенні заборгованості, є визначальною кваліфікуючою ознакою. Особа не має нести відповідальність в разі відсутності її вини.

У даному випадку, вина ОСОБА_3 у створенні заборгованості зі сплати аліментів. Тому позовні вимоги, щодо стягнення неустойки з відповідача ОСОБА_3 є безпідставними.

Позивачем здійснено розрахунок пені та додано до позову - її розмір - 120845 (сто двадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 00 коп., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідач не погоджується із зазначеним розрахунком, вважаючи його таким, що складений невірно, без врахування фактичних обставин і Правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Згідно з Правовою позицією, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

В Постанові суду, щодо порядку розрахунку безпосередньо вказується, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: 1) заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, - наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, - і до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), - та, помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості дорівнює х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, утвореної за кожним місячним (періодичним) платежем. Враховуючи зазначений порядок, представником відповідача проведено відповідний розрахунок, згідно якого пеня становить суму в розмірі 37943грн.

27.01.2025р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, де він зазначєв, що викладені у відзиві на позов доводи представника відповідача не спростовують зазначеного у позові, - виходячи з наступного.

Щодо виникнення пені - представник відповідача посилається на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 24.04.2024 у справі №497/483/24, де зазначено, що судом встановлено неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків, через що у боржника виникла заборгованість за вказаним виконавчим листом, адже він не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та йому не було надіслано постанову про звернення стягнення з заробітної плати за місцем його служби, що свідчить про порушення прав боржника. Проте, в контексті розгляду скарги ОСОБА_3 на дії/бездіяльність державного виконавця, питання оскарження заборгованості не вирішувалося, боржником позову щодо ії скасування не подавалося. Інше би свідчило про розгляд судом справи за межами заявленого.

Крім того, боржник відповідач помилково пов`язує наслідок - виникнення заборгованості - з неотриманням постанови про відкриття провадження, між тим, у вищевказаній ухвалі від 24.04.2024 є посилання на Постанову ВС від 24.02.2021 у справі №756/9582/14-ц (провадження № 61-7463св19), де зазначено, що боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець має не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. Разом з тим, порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Проте, ненаправлення виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця. Також ВС у постанові від 31.07.2019 у справі №554/13475/15-ц (провадж. №61-25124св18), дійшов аналогічного висновку, що «Боржник має бути належним чином бути повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Підставою для накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду. Таким чином, державний виконавець має не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. В разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження - державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк».

Отже, зі змісту ухвали Болградського районного суду Одеської області від 24.04.2024 у справі №497/483/24, на яку посилається представник відповідача, - вбачається, що наслідком ненадіслання державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження є позбавлення його права накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений в постанові строк та є підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця, що, однак, жодним чином не впливає на аліментні зобов`язання боржника - адже рішення суду про стягнення аліментів та обов`язковість його виконання перш за все спрямовано на дотримання якнайкращих інтересів дитини.

Крім того, відповідачу було відомо про існування рішення суду про стягнення аліментів та обсяг призначених до стягнення сум. При цьому, весь період перебування виконавчого листа на примусовому виконанні, відповідач сплачував дитині щомісяця 4000грн./на міс. - які визначив сам - на власний розсуд, що і потягло за собою утворення вищевказаної заборгованості.

Щодо спроби представника відповідача спростувати розрахунок пені - Постанови ВС від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц, на яку посилається представник відповідача не існує взагалі, хоча у зазначеній справі і розглядалося питання стягнення пені зі сплати аліментів, розгляд цієї справи закінчено постановленням ухвали судом апеляційної інстанції 01.03.2018 року, з застарілим способом нарахування пені без обмежень встановлених ст.196 СК України. При цьому, наданий представником відповідача розрахунок спростовується приписами ст.196 СК України, згідно якої одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Тобто, він помилково або навмисно, намагаючись зменшити суму пені, що заявлено до стягнення, порядок нарахування пені ототожнює з обов`язком виконання аліментних зобов`язань щомісяця. Крім того, доводи представника відповідача не спростовують порядку та формули нарахування і стягнення пені визначених ВП-ВС у постанові від 25.04.2018 (справа №572/1762/15-ц, провадження №14-37цс18), - згідно якої надано розрахунок до позову.

Згідно чинного законодавства, суди, вирішуючи тотожні спори, мають враховувати саме останню правову позицію ВП Верховного Суду (ВС/ВП №755/10947/17 від 30.01.2019).

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, вважаю, що доводи представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву жодним чином не спростовують доводів позовної заяви, яка з огляду на зазначене підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник позивача Чаленко І.Д. підтримав вимоги позову, просив задовольнити з підстав, зазначених в тексті позову.

Представник відповідача адвокат Чижиков О.П. у судовом засіданні просив відмовити у задоволенні вимог позову.

Вислухавши у судовому засіданні представника позивача, представника відповідача, вивчивши надані суду документи та матеріали, вивсебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- згідно виконавчого листа (дублікату) за №2ц-606/2010, - з відповідача стягнуто аліменти з відповідача ОСОБА_3 для утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - в розмірі 1/4 частини усіх видів йогозаробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010р. і до 21.06.2025 включно (а.с.11);

- згідно постанови про передачу виконавчого провадження від 31.07.2024р. (ВП№678231838) в иконавчий лист було звернуто до примусового виконання до Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса), на підставі якого виконавцем 23.10.2021 відкрито ВП №67231838. В подальшому, Постановою від 31.07.2024, виконавче провадження було передано до Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м.Одеса) (а.с.12);

- згідно розрахунку за період перебування виконавчого листа на примусовому виконанні - з жовтня 2021 до липня 2024, - боржником допущено заборгованість зі сплати аліментів;

- згідно розрахунку державного виконавця, розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 11.03.2024р. становить 123514,11грн. (а.с.13-15).

Ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право у порядку, що встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А, відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей - є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч.1ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, - розпоряджається ними виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2ст.179 СК України).

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРади України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991, та набула чинності для України 27 вересня 1991, а також ч.ч.7,8 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей - суд має виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

За змістом ч.1ст.26 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Ст.180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, що встановлений Сімейним кодексом України.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до ст.196 СК України у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Абзацом першим частини першої ст.196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з відповідача ОСОБА_3 рішенням суду ухвалено стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менш встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 17.05.2010 року по 21.06.2025 року включно

Однак, відповідач не сплачує аліменти належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 11.03.2024р. (включно) становить 123514,11 грн. При цьому, відповідач не надав жодних доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини.

Будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки за прострочення сплати аліментів, суду не наведено та доказів з даного приводу не надано.

Тому суд вважає, що заборгованість по аліментах виникла саме з вини відповідача і він повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати, насамперед, інтересам неповнолітніх дітей сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 4-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованістю зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, в якому не здійснювалося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і має виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів - суд має з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та, з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплатиі до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 частини 1 ст.196 СК України, можливе лише в разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

З урахуванням вищезазначеної позиції Верховного Суду розмір пені, за період з жовтня 2021 року до лютого (включно) 2024 року у відповідача становить 429116,82грн.

Частиною 1 ст.196 СК України встановлено розмір стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами, у зв`язку з чим сума пені у цій справі не може бути більшою за 120845гривень.

Отже, заявлений позивачкою розмір пені, який вона просить стягнути з відповідача - відповідає положенням ч.1ст.196 СК України. А, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат - суд дійшов висновку, що, враховуючи положення ст.141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за подання даного позову до суду, тому судовий збір в розмірі 1211,2грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі ст.ст.180,194-196 СК України, ст.ст.256-258 ЦК України та керуючись ст.ст.76,141,247,258,259,273,352,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за заборгованістю зі сплати аліментів.

Стягнути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), - пеню (неустойку) за заборгованістю зі сплати аліментів - в розмірі 120845 (сто двадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), - на користь держави - судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок (на рахунок UA0015660, отримувач - ГУК в Одеській області/м.Болград, код за , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку -899998, код класифікації доходів бюджету -22030101).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту, після чого набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua. Повний текст судового рішення виготовлено 21.03.2025 року.

Суддя А.В. Кравцова