Справа №461/4033/20 Головуючий у 1 інстанції:Стрельбицький В. В.
Провадження №22-ц/811/2636/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Приколоти Т.І.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представниці заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова в складі судді Стрельбицького В.В.від 08 липня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації та стягнення моральної шкоди, таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08 липня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 08 липня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 461/4033/20 виданий 09.04.2024 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Зазначає, що зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Відповідно до ст.606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Тобто, виходячи із суті правовідносин, які виникли із судових рішень ОСОБА_1 є кредитором/стягувачем щодо ОСОБА_3 на суму 1 500 000,00 гривень, а ОСОБА_3 у відношенні до ОСОБА_1 є стягувачом на суму 20 000,00 гривень. Тобто суть є очевидна, що у загальному контексті, на суму стягнень 20 000,00 гривень має зменшитись сума боргу ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні приватного виконавця Білецького І.М. Відтак, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження, чого судом не було зроблено.

В судове засідання окрім представниці заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці заявника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на 129-1 Конституції України,1, 15, 39 ЗУ «Про виконавче провадження», 432 ЦПК України, 599-601, 604-609 ЦК України, та відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що наявність двох виконавчих проваджень на які посилається заявник та відповідних рішень судів, які стали підставою для їх відкриття, засвідчується долученими до заяви матеріалами, а отже ці обставини судом під сумнів не ставляться. Матеріалами справи встановлено, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.04.2023, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року, додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року залишено без змін. Суд виходив з того, що з урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження», необхідно зазначити, що право на стягнення заборгованості, яке підтверджене судовим рішенням і виконавчим листом, який перебуває на примусовому виконанні, повинне бути реалізоване у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження. Таким чином, припинення зобов`язання через поєднання боржника і кредитора в одній особі (статті 606 ЦК України), з яким заявниця пов`язувала можливість застосування положень частини 2 статті 432 ЦПК України, у цій справі відсутнє. Суд також не може не відзначити, що стягнення за виконавчим листом у цій справі пов`язане не з правочинами укладеними між позивачем та відповідачами, а з відшкодуванням витрат на правову допомогу у справі, яку ініціював сам ОСОБА_1 . Таким чином, рішення суду на підставі якого було видано оспорюваний виконавчий лист набрало законної сили та, відповідно до ст. 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України, є обов`язковим до виконання. Виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою (заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Табінський О.В.) про визнання виконавчого документа у цивільній справі №461/4033/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації та стягнення моральної шкоди, таким, що не підлягає виконанню, у якій просив:

зупинити дію виконавчого листа № 461/4033/20, виданого 09.04.2024 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, про що постановити ухвалу;

визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 461/4033/20, виданий 09.04.2024 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування заяви зазначав, що виходячи із суті правовідносин, які виникли із судових рішень, ОСОБА_1 є кредитором (стягувачем) щодо ОСОБА_3 на суму 1 500 000 гривень, а ОСОБА_3 у відношенні до ОСОБА_1 є стягувачом на суму 20000 гривень. Стверджував, що у загальному контексті, на суму стягнень 20 000 гривень має зменшитись сума боргу ОСОБА_3 у зведеному виконавчому провадженні приватного виконавця Білецького І.М. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Ураховуючи наведене, заявник вважає, що на заявника у цій справі поширюється дія статті 606 ЦК України, яка повинна застосовуватися судом до правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб`єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб`єктів) один із цих суб`єктів правовідносин повинен зникнути, у зв`язку з цим і припиняється зобов`язання. З урахуванням викладеного просив заяву задовольнити у повному обсязі.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Згідно частини 2 статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відносяться ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; виконавчий лист виданий на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; виконавчий лист видано помилково, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 зазначено, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає, також, інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2024 року в справі № 711/9608/15-ц, від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо пов`язане із питанням набрання судовим рішення законної сили, одним із проявів якого є реалізованість й виконуваність судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.04.2023 року (справа №461/4033/20), касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року, додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року залишено без змін.

07 травня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Табінським О.В. відкрито виконавче провадження №74942534 з примусового виконання виконавчого листа №461/4033/20, виданого 09.04.2024 року Галицьким районним судом м.Львова.

Звертаючись з заявою до суду боржник ОСОБА_1 просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з підстав припинення зобов`язання внаслідок поєднання боржника та кредитора в одній особі на підставі ст. 606 ЦК України.

У даному випадку заявник ставить питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, тобто фактично про невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Статтею 606 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Проте зазначена у ст. 606 ЦК України підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов`язаних між собою взаємним зобов`язанням; для фізичних осіб при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб`єктів) один із цих суб`єктів повинен зникнути, у зв`язку з цим і припиняється правовідношення.

Ураховуючи наведене, стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб`єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін.

Стягнення за виконавчим листом у цій справі пов`язане не з правочинами укладеними між позивачем та відповідачем, а з відшкодуванням витрат на правову допомогу у справі, яку ініціював ОСОБА_1 . Таким чином, стаття 606 ЦК України слід вважати не розповсюджується на правовідносини, які склались між сторонами у цій справі, тому підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання за ознакою збігу в одній особі стягувача та боржника відсутні.

Також, дійсно, зобов`язання ОСОБА_1 за даним судовим рішенням могло б бути припинене зарахуванням, однак вказане може відбутися лише за домовленістю сторін, чого у даному випадку немає і відповідно кожне із рішень підлягає окремому виконанню.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, з урахуванням наявності додаткового рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 квітня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., яке набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів на вбачає підстав для скасування ухвали Галицького районного суду м.Львова від 08 липня 2024 року, яка постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

За таких підстав, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 березня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П.Крайник

Т.І.Приколота