Справа №705/1479/24
2/705/470/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючої судді Годік Л.С.

секретар судового засідання Запорожченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права на частку об`єкта незавершеного будівництва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 та після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за заповітом всього майна після смерті ОСОБА_3 є відповідач ОСОБА_2 . Позивачка у справі є дружиною покійного ОСОБА_3 та за час спільного проживання вони побудували вищевказаний житловий будинок, всі необхідні дозвільні документи, необхідні для будівництва отримувалися на ім`я чоловіка. Після смерті чоловіка вона у визначений законом термін звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Проте, у видачі свідоцтва про власності на частку у спадковому майні їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідних документів, а саме правовстановлюючих документів на житловий будинок та реєстрації права власності. Відповідно до інформації, наданої Уманським виробничим відділком КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», станом на дату проведення технічної інвентаризації 26.09.2000 старий житловий будинок був знесений, а на новостворений житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано. Оскільки іншим шляхом дане питання вирішити неможливо, позивач з даним позовом вимушена звернутися до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Єременко І.В. не з`явилися, попередньо від представника ОСОБА_4 надійшла до суду заява в якій просить розглянути справу без їх участі, підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Крім того, представник при винесенні судового рішення просила врахувати, що об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 був збудований подружжям позивачки та її покійного чоловіка, всі необхідні дозволи для будівництва були отримані покійним та виділена земельна ділянка під забудову. Відповідно до даних технічного паспорту від 26.09.2000, спірний житловий будинок побудований у 1999 році, тобто у період шлюбу, але не був введений в експлуатацію. З 2000 року будинок використовується за призначенням та в ньому проживала позивач та її покійний чоловік. Також просить суд врахувати висновки ВСУ.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Пархета М.А. в судове засідання не з`явилися, попередньо від представника ОСОБА_5 надійшла до суду заява в якій просить розглянути справу без їх участі. Крім того, представник зазначив, що до моменту одруження позивача із ОСОБА_3 (03.07.98 р.) на останнього були видані технічні умови на газопостачання (23.06.98 р.). Рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради № 290 щодо дозволу на будівництво було видано 19.09.91 р. Таким чином, будинок по АДРЕСА_1 було збудовано ще до одруження ОСОБА_3 із позивачем 03.07.98 р., а відтак вказане майно відноситься до категорії особистої приватної власності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,ч.2, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 28.11.1985 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів №290 від 19.09.1991 ОСОБА_3 дозволено побудувати новий житловий будинок замість старого по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 в місячний строк оформити технічну документацію в архітектурно-планувальному бюро та протягом трьох років з дня одержання документів побудувати та здати в експлуатацію будинок. Архітектурно-планувальному бюро відвести земельні ділянки в натурі та видати документи на забудову.

Згідно Висновку Управління містобудування і архітектури Виконавчого комітету Уманської міської ради б/н та без дати, адресованого ОСОБА_3 , управління вважає можливим оформити право власності на земельну ділянку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку.

Відповідно до Довідки №139 від 13.11.1991, виданою виконавчим комітетом Уманської міської ради, ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка, яка раніше була закріплена за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку із терміном будівництва 1991 1993 роки.

Як вбачається з Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 всі будівлі та споруди, що розташовані у вказаному домоволодінні були збудовані у 1999 році.

Відповідно до Інформації про зареєстроване право власності, наданої Уманським відділом КП «ЧООБТІ», згідно інвентаризаційної справи №4465 та станом на дату проведення технічної інвентаризації 26.09.2000 старий житловий будинок літ. «А» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Уманською районною державною нотаріальною конторою 27.11.1985 за реєстровим №1-4800, знесений. На новозбудований житловий будинок літ. «А» з надвірними будівлями та спорудами, побудований згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №290 від 19.09.1991, станом на 01.01.2013 в Уманському відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», право власності не зареєстровано, в експлуатацію не введено.

Відповідно до Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 позивачка, яка мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 », 03.07.1998 р. зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_3 , після чого отримала прізвище « ОСОБА_8 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , тому позивачка ОСОБА_1 у визначений законом термін звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. «Про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину» від 16.11.2023, ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , відмовлено у зв`язку із тим, що не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме правовстановлюючих документів на житловий будинок та реєстрації права власності.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з позовної заяви, позивачка фактично просить визнати право на частку у спадковому майні, яке залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, позивачем не надано жодного доказу того, що об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться по провулку АДРЕСА_1 , в розумінні ст. 60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, адже відповідно до Договору купівлі-продажу від 28.11.1985 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1 , тобто вказаний будинок був придбаний до реєстрації шлюбу у 1998 році з позивачкою. В подальшому ОСОБА_3 отримував відповідні дозволи на знесення старого будинку та початок будівництва нового будинку також до реєстрації шлюбу.

Разом з тим, ОСОБА_3 Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів №290 від 19.09.1991 було дозволено побудувати новий житловий будинок замість старого по АДРЕСА_1 , при цьому його було зобов`язано в місячний строк оформити технічну документацію в архітектурно-планувальному бюро та протягом трьох років з дня одержання документів побудувати та здати в експлуатацію будинок, тобто з 1991 року по 1993 рік.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 мав би побудувати житловий будинок на підставі отриманого дозволу та здати його в експлуатацію не пізніше 1993 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи житловий будинок та господарські споруди побудовані у 1999 році, проте, до дня смерті власника ОСОБА_3 не були здані в експлуатацію та право власності не зареєстровано.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 р. № 1340 утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до п. 15-3 Положення про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 р. № 1340, Державна інспекція архітектури та містобудування України приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта або відмовляє в їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Згідно наданих суду позивачем документів, зокрема Висновку Управління містобудування і архітектури Виконавчого комітету Уманської міської ради б/н та без дати, адресованого ОСОБА_3 , вбачається, що управління вважало можливим оформити право власності на земельну ділянку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, та у даному Висновку зазначено: «Додаток: схема відведення земельної ділянки з орієнтовними межами землекористування».

Однак, позивачем не надано суду документу, який засвідчує право власності покійного чоловіка ОСОБА_3 на земельну ділянку, що надана для будівництва будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, при викладених обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 258-259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Головуюча суддя Леся Сергіївна Годік