Справа № 366/601/25
Провадження № 2/366/412/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 с-ще Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П.,

за участю секретарів судових засідань Німченко Н.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» про стягнення боргу та розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся в суд з позовом до ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» (далі - Відповідач), у якому просила:

1. стягнути з Відповідача на свою користь 44 000, 45 грн., з них: 39063, 05 грн. - основна заборгованість по індексованій орендній платі за період з 2019 по 2024 роки (без вирахування податків і зборів); 4937, 40 грн. - інфляційні втрати за період з 2020 по 2024 роки;

2. розірвати договори оренди б/н від 07.09.2016 земельних ділянок з кадастровими номерами :03:009:0003 та :03:009:0003 (далі - спірні земельні ділянки), укладені строком дії на 15 років з додатковими угодами від 22.08.2017 та від 01.01.2019 до договорів оренди;

3. скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію прав оренди Відповідача, проведених на підставі додаткових угод від 22.08.2017 до договорів оренди спірних земельних ділянок рішеннями державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району Київської області» за ідентифікаційними номерами 31580436 (запис № 16593867) та 31583560 (запис № 16597152) від 27.09.2016;

4. Зобов`язати Відповідача повернути Позивачу спірні земельні ділянки за Актом прийому-передачі у стані, не гіршому в порівнянні з тим, у якому вони були одержані в орендне користування

Позов мотивований тим, що 07.09.2016 між Позивачем та ТОВ «Виробниче підприємство «Зелена Хвиля» (ТОВ «ВП «Зелена Хвиля») укладені договори б/н про оренду спірних земельних ділянок.

Позивачу відомо, що між ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» та Відповідачем укладено додаткові угоди б/н від 22.08.2017 до договорів оренди землі, згідно з якими право оренди спірних земельних ділянок перейшло до Відповідача, тобто відбулась заміна сторони Орендаря.

В подальшому, між Позивачем та Відповідачем укладено додаткові угоди б/н від 01.01.2019 до договорів оренди землі, якими внесено зміни в п. 4.1 Договорів та встановлено орендну плату за кожну земельну ділянку у розмірі 3721, 74 грн. на рік.

Однак, Відповідач не виконує умови договору оренди, а саме недоплачує орендну плату, внаслідок чого в нього утворилась зазначена вище заборгованість.

За таких обставин, позивач звернулась в суд за захистом своїх прав.

Рух справи

06.03.2025 позовна заява надійшла до суду.

10.03.2025 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Перший судовий розгляд в порядку письмового провадження призначено на 02.04.2025.

Позиції сторін

Представник Відповідача, адвокат Приходько І.С. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. Відзив мотивований тим, що недоплата орендної плати настала внаслідок настання обставин непереборної сили, пов`язаних з вторгненням зс рф на територію України. Також представник стверджує, що Позивач невірно обрахувала індексацію орендної плати, а її вимога про повернення земельної ділянки в стані, не гіршому від того, що був наданий в оренду є оціночним поняттям, що не конкретизоване.

Позивач подала відповідь на відзив, у якій просила задовольнити позов та навела свої аргументи щодо наданого нею розрахунку заборгованості.

Відповідач заперечень на позов не подав.

Встановлені судом обставини та застосовані норми

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі обставини справи

Позивач є власником земельних ділянок :03:009:0003, площею 5, 5117 га, :03:009:0003, площею 4, 9817, які мають цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Іванківської районної державної адміністрації від 15.05.2006 № 234. Ділянки розташовані на території Сидоровицької сільської ради Іванківського району Київської області (далі - спірні земельні ділянки)

Наведене підтверджується копіями державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 227415 та ЯГ № 227416, виданими 06.06.2006, зареєстрованими в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№ 35, 32 (а.с. 8-11)

07.09.2016 між Позивачем та ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» укладено два договори оренди спірних земельних ділянок (б/н), які 22.09.2016 зареєстровані в Комунальному підприємстві «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району Київської області», що підтверджується копіями договорів оренди землі та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 13-24).

Умови договорів є ідентичними. Відмінностями є лише кадастрові номери земельних ділянок.

Відповідно до п. 1.1. Договорів, Орендодавець (Позивач) надає, а Орендар (ТОВ «Виробниче підприємство «Зелена Хвиля») приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить Орендодавцю на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку (витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності).

Нормативна грошова оцінка кожної земельної ділянки становить 46521, 81 грн. (п. 2.6 Договорів)

Договори укладено строком на 15 років, сплив якого розпочинається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством, але в будь-якому випадку Договори та право оренди за ними є чинними до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем (п. 3.1 Договорів)

Відповідно до п. 4.1. Договорів, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 7 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 3256, 23 грн. за рік оренди.

Відповідно до п. 4.3 Договорів, за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати можуть здійснюватись в натуральній формі чи іншій формі.

Орендна плата вноситься Орендарем до 31 грудня поточного року шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця та/або через касу Орендаря та/або засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надсилання на адресу Орендодавця або в іншій формі, погодженій Сторонами (п. 4.5 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договорів, земельна ділянка передається в оренду (мета використання) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За п. 6.2 Договорів, сторони погодили, що без додаткової письмової згоди Орендодавця, на підставі договорів оренди землі та у відповідності до положень Закону України «Про оренду землі», Орендар вправі передавати земельні ділянки в суборенду іншим юридичним та фізичним особам без зміни її цільового призначення. Умови договору суборенди землі повинні обмежуватись умовами договору оренди землі і не суперечити йому.

Підписання сторонами Договору є підтвердженням досягнення згоди з усіх його істотних умов (п. 14.3 Договорів).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право оренди спірних земельних ділянок належить Відповідачу на підставі договорів оренди землі від 07.09.2016 та додаткових угод, виданих 22.08.2017 Відповідачем (а.с. 21-24)

01.09.2019 між Позивачем як орендодавцем та Відповідачем як орендарем, укладено дві додаткові угоди (б/н) до договорів оренди спірних земельних ділянок.

Умови додаткових угод є ідентичними. Відмінностями є лише кадастрові номери земельних ділянок.

Згідно з додатковими угодами внесено зміни в п. 2.6 Договорів, шляхом зміни нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок на 46521, 81 грн., та в п. 4.1 Договорів, шляхом зміни орендної плати, що вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки та складає 3721, 74 грн. за кожну земельну ділянку за рік оренди (а.с. 25-26)

Позивач сформувала лист Відповідачу без зазначення дати, у якому вимагала сплатити їй заборгованість з орендної плати, достроково розірвати договори оренди землі та видати їй довідку про доходи (а.с. 33-35).

Матеріали справи не містять відомостей про направлення такого листа Відповідачу та його одержання останнім.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до таких висновків.

Щодо розірвання договорів оренди землі з додатковими угодами та переходу до Відповідача прав орендаря.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦЦК України)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Такими чином, умови договору розповсюджуються на його сторони, які несуть відповідальність за невиконання договірних зобов`язань. Зміна сторін договору допускається за згодою його сторін.

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Позивач стверджувала, що їй стало відомо про те, що 22.08.2017 між ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» та Відповідачем укладено додаткову угоду, за якою право оренди спірних земельних ділянок перейшло до Відповідача.

Суд не має сумніву щодо укладення такої угоди, оскільки відомості про її наявність відображені в Інформації з Реєстру прав на нерухоме майно.

При цьому, згаданих Позивачем додаткових угод сторонами по справі суду не надано.

Позивач лише надала суду додаткову угоди від 01.01.2019, згідно з якими вона змінила умови Договорів спірних земельних ділянок, а саме п. 2.6 та п. 4.1.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 93 ЗК України (тут і надалі в редакції, чинній на час укладеної угоди про перехід права оренди від ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» до Відповідача) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі в редакції, чинній на час укладеної угоди про перехід права оренди від ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» до Відповідача) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За ч.ч. 1, 3 ст. 16 цього Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Позивач, пред`являючи позов до Відповідача стверджувала, що останній є новим Орендарем спірних земельних ділянок на підставі додаткової угоди, складеної 22.08.2017 між ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» та Відповідачем, про наявність якої їй відомо.

При цьому, Позивач разом з вимогою про розірвання договорів оренди землі просила розірвати додаткові угоди від 22.08.2017 та 01.01.2019, які є додатками до договорів оренди від 07.09.2016.

Однак, Позивач не надала в розпорядження суду додаткову угоду від 22.08.2017, якою настала заміна Орендаря спірних земельних ділянок.

Суд враховує, що договорами оренди землі (п. 6.2 Договорів) передбачено право Орендаря ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» самостійно, без додаткової письмової згоди Орендодавця (Позивача) передавати спірні земельні ділянки в суборенду.

Разом з цим, спірні земельні ділянки за твердженням Позивача передані не в суборенду, а фактично в оренду Відповідачу як новому Орендарю, що є двома різними цивільно-правовими угодами.

Право суборенди земельної ділянки є похідним від права оренди земельної ділянки та не існує поза правом оренди, а наявність договору суборенди за загальними правилами не може обмежувати чи перешкоджати реалізації орендарем його волевиявлення на зміну чи припинення орендних правовідносин.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 912/1592/20

Договорами оренди спірних земельних ділянок не передбачено право Орендаря самостійно, без згоди Орендодавця змінювати сторону Орендаря земельних ділянок.

Тому, заміна сторони у договорі оренди землі відповідно до загальних засад ч. 1 ст. 651 ЦК України повинна була відбуватись за згодою Орендодавця (Позивача) як власника земельних ділянок і відповідно Позивач мала бути стороною додаткової угоди від 22.08.2017, копія якої мала бути в її розпорядженні.

Наявність таких угод в розпорядженні суду є визначальною умовою для ухвалення рішення у справі, оскільки, як стверджує Позивач, саме на підставі таких угод до Відповідача перейшли права та обов`язки за первинними договорами оренди спірних земельних ділянок.

Відсутність у розпорядженні суду додаткової угоди від 22.08.2017, якою право оренди спірних земельних ділянок перейшло від ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» до Відповідача позбавляє суд встановити умови переходу такого права, зокрема, згоди Відповідача на прийняття всіх умов договорів та покладення відповідальності за їх невиконання.

З огляду на викладене, Позивачем не доведено факту переходу від ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» до Відповідача статусу сторони договорів оренди спірних земельних ділянок, а відтак і не доведено те, що ТОВ «ВП «Полісся» є належним відповідачем за позовом.

Разом з цим, за правилом, визначеним ч. 6 ст. 177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Таким чином, Позивач не була позбавлена можливості надати суду копії додаткових угод від 22.08.2017 для їх дослідження на предмет переходу прав Орендаря від ТОВ «ВП «Зелена Хвиля» до Відповідача за договорами оренди спірних земельних ділянок від 07.09.2016 (заміни сторони договорів), або ж подати клопотання про їх витребування в порядку, визначеному ст. 84 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимог про розірвання договорів оренди спірних земельних ділянок від 07.09.2016 з додатковими угодами від 22.08.2017 та 01.01.2019.

Інші заявлені позовні вимоги є похідними від вимог про розірвання договорів оренди спірних земельних ділянок, задоволення яких залежить від основної позовної вимоги.

Оскільки у задоволенні основної позовної вимоги відмовлено, похідні позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати оренди земельних ділянок та їх повернення в стані, не гіршому від того, який був станом на час їх передачі задоволенню не підлягають.

Суд враховує інші, висловлені сторонами у справі доводи, однак встановлені обставини є самостійною підставою для ухвалення у справі остаточного рішення.

При вирішенні цього спору суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994 року, пункт 29).

Отже, у цій справі суд приймає рішення на підставі доказів, враховуючи характер спірних правовідносин, і дає відповіді на ті аргументи сторін, які стосуються предмету цього судового розгляду.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6 цієї статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки у задоволенні позову відмовлено і Позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 262-268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.04.2025.

Повне найменування сторін

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» (Житомирська область, Овруцький район, с. Радчиці, вул. Шевченка, 39. Код )

Представник Відповідача: адвокат Приходько Ігор Степанович ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 . Ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Суддя Н.П. Слободян