Дата документу 19.03.2025 Справа № 334/2542/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/2542/18 Пр. № 22-ц/807/70/25Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, скасування державної реєстрації права власності та повернення майна попередньому власнику, витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (т.с.1 а.с.1), з урахуванням уточнення (т.с.1 а.с.34, т.с.3 а.с.86-88), в якому просив: - визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 2341/2017/595802, укладений 23.08.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; - скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснену Територіальним сервісним центром МВС № 2341 за ОСОБА_3 ; - повернути автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 у власність ОСОБА_2 ; - витребувати автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що між ним та ОСОБА_2 19.12.1998 року було зареєстровано шлюб. За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто (придбано) майно: автомобіль Toyota Corolla, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , який на прохання ОСОБА_2 було оформлено на її ім`я. Позивач дізнався, що ОСОБА_2 у 2017 році, без його відома та згоди, шляхом обману та зловживання довірою, продала автомобіль Toyota Corolla, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , та заволоділа грошима позивача у сумі 216000 грн., тобто половиною від 432000 грн., які вона отримала в результаті продажу вищевказаного автомобіля. Відповідно до уточненої позовної заяви від 21.02.2023 ОСОБА_1 зазначив, що 23.08.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Регіональному сервісному центрі МВС 2341 РСЦ МВС України в Запорізькій області було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2341/2017/595802, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 . За домовленістю сторін ціна вказаного транспортного засобу склала 223856,00 грн. Цього ж числа спірний автомобіль був перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 , а автомобілю був присвоєний новий державний номерний знак НОМЕР_2 . Отримані кошти від автомобіля відповідачка ОСОБА_2 витратила на свої власні потреби, а саме на придбання автомобіля марки TOYOTA C-HR, державний номерний знак НОМЕР_3 , та який зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 . Оскільки згоду на відчуження спірного автомобіля позивач своїй дружині ОСОБА_2 не надавав, тому правочин щодо продажу спільного нажитого майна, а саме автомобіля, є недійсним. В подальшому позивачу стало відомо, що спірний автомобіль TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 використовує у власних цілях представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 , яка представляє її інтереси у даній справі. Вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при здійснені правочину, діяли недобросовісно, оскільки знали обставини спору між подружжям щодо розподілу спільного майна, а також знали про відсутність згоди позивача на правочин щодо відчуження спірного автомобіля.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф.(т.с.1 а.с.10). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.51) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.99) клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано у Регіонального сервісного центру МВС України (м. Запоріжжя вул. незалежної України,57) копію договору купівлі-продажу, довідку-рахунок про відчуження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2017 році автомобіля марки «Toyota Corolla», 2011 року випуску, державний номер реєстрації НОМЕР_3 ; клопотання ОСОБА_2 про витребування довідки про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.1998 року по 01.01.2018 року залишено без задоволення.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.100) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна подружжя залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду (т.с.1 а.с.134) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року визнано неподаною та повернуто останній.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.183) відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за майно, відчужене без згоди другого подружжя.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.3 а.с.61-62) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна подружжя залишено без задоволення.

Постановою апеляційного суду (головуючий суддя Кухар С.В., судді Крилова О.В. та Поляков О.З. - т.с.2 а.с.101) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року залишено без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року залишено без змін.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.3 а.с.176) у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.3 а.с.177) прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб, витребування автомобіля та його повернення у власність, відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання уточненої позовної заяви в частині збільшених позовних вимог до ухвалення судового рішення, залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.3 а.с.181) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі задоволено, накладено арешт на автомобіль марки TOYOTACOROLLA, 1598, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 2341/2017/595802 від 23.08.2017, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.4 а.с.133) відмовлено у задоволенні клопотання позивача про обов`язкову участь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання, для надання особистих пояснень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2024 року (т.с.4 а.с. 179-185), урахуванням ухвали суду першої інстанції про виправлення описки від 14.08.2024 року (т.с.4 а.с. 188), у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2024 року (т.с.4 а.с.220-221) звільнено ОСОБА_1 від сплати на користь держави судового збору за подання до суду вищезазначеної позовної заяви у цій справі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с.5 а.с.1-12, 48-62, 63-75, 77-89, 121-133) просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення його вищезазначених позовних вимог у повному обсязі.

В автоматизованому порядку 29.08.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Полякова О.З. та Подліянову Г.С.(т.с.5 а.с.41). Ухвалою апеляційного суду від 29.08.2024 року (т.с.5 а.с.42-43, 46) витребувано у суду першої інстанції справу, яка була надана апеляційному суду 19.09.2024 року (т.с.5 а.с.137). В автоматизованому порядку 23.09.2024 року суддею Кочетковою І.В. замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (т.с.5 а.с.138-139). Ухвалою апеляційного суду у порядку задоволення клопотання апелянта ОСОБА_1 поновлено останньому строк на подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, залишено останню без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.5 а.с.140-141), які було усунуто апелянтом у встановлений апеляційним судом строк 17.10.2024 (т.с.5 а.с.145-154). Ухвалою апеляційного суду у порядку задоволення клопотання апелянта ОСОБА_1 звільнено останнього від сплати судового збору за вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22.10.2024 року (т.с.5 а.с.158-159), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.5 а.с.160), приймаючи до уваги відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

Відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 5 а.с. 197-215). Інший відповідач ОСОБА_3 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивача у цій справі не скористався. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду від 12.11.2024 року (т.с.5 а.с.192) витребувано на підтвердження (спростування) інформації відносно громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 :

1) Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України перетинав (не перетинав) державний кордон, починаючи з 24 лютого 2022 року;

2) у Міністерства соціальної політики України - про взяття (не взяття) на облік в ЄІБД ВПО, якщо підтверджується взяття на облік цієї особи в ЄІБД ВПО, то повідомити апеляційний суд про нове фактичне місце проживання/перебування останньої.

На виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Мінсоцполатики надано відповідь (т.с.5 а.с.217,221,224,227), за змістом якої: у період з 24.02.2022 року по теперішній час в Базі даних не виявлено, інформація про запитувану особу відсутня.

Листом апеляційного суду в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України (т.с.5 а.с.184) роз`яснено, що заява ОСОБА_1 про відвід секретаря судового засідання Камалової В.В. (вх. № 3308) буде вирішена апеляційним судом у судовому засіданні, призначеному на 29 січня 2025 року о 10 годині 00 хвилині, з дотриманням вимог ст. 222 ч. 1 ЦПК України, а саме після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (т.с.6 а.с.13-14).

Ухвалою апеляційного суду від 30 грудня 2024 року (головуючий суддя Гончар М.С., судді Подліянова Г.С. та Поляков О.З. - т.с.6 а.с.15) визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Гончар М.С. у цій справі, передано процесуальне питання про відвід головуючого судді Гончар М.С. на розгляд іншому судді, що не входить до складу даної колегії суддів, якого буде визначено в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду від 03 січня 2025 року (т.с.6 а.с.17-19) (суддя Онищенко Е.А.). заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Гончар М.С. у цій справі залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду від _07 січня 2024 року (головуючий суддя ОСОБА_5 , судді Подліянова Г.С. та Поляков О.З. - т.с.6 а.с.35) визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді Гончар М.С. у цій справі, передано процесуальне питання про відвід головуючого судді Гончар М.С. на розгляд іншому судді, що не входить до складу даної колегії суддів, якого буде визначено в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду від 10 січня 2025 року (т.с.6 а.с.37) (суддя Онищенко Е.А.). заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Гончар М.С. залишено без задоволення.

Листом апеляційного суду (в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України т.с.6 а.с.53) роз`яснено, що клопотання ОСОБА_1 про визнання обов`язковою явки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судові засідання у цій справі (вх. № 171 -172) будуть вирішені апеляційним судом у вищезазначеному судовому засіданні з дотриманням вимог ст. 222 ч. 1 ЦПК України, а саме після заслуховування думки інших присутніх у даному судовому засіданні учасників справи.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 29.01.2025 року, апеляційним судом було розпочато по суті за відсутності сторони відповідачів за присутності позивача та його представника, (т.с. 6 а.с. 97-101): у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід секретаря судового засідання Камалової В.В. у цій справі відмовлено (т.с. 6 а.с. 96, 111-112), розгляд цієї справи апеляційним судом відкладено, з урахуванням відпустки судді доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка т.с. 6 а.с. 141), в порядку задоволення клопотання апелянта ухвалою (т.с. 6 а.с. 102, 127-128):

Визнано обов`язковою явку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у наступне судове засідання по цій справі для надання особистих прояснень з приводу вищезазначеного питання.

Витребувано для долучення до матеріалів цієї справи у:

- Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, 29):

1. Інформацію (відомості), чи були вчинені адміністративні правопорушення за участю автомобілю марки Тоуоta СОROLLА, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в період з 23.08.2017 р. по теперішній час? У разі позитивної відповіді на вказане питання, надати інформацію про дату, час, ПІБ особи, яка керувала вказаним транспортним засобом під час вчинення адміністративного правопорушення;

2. Інформацію (відомості), чи фіксувалися дорожньо транспорті пригоди за участю автомобілю марки Тоуоta СОROLLА, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в період з 23.08.2017 р. по теперішній час. У разі позитивної відповіді на вказане питання, надати інформацію про дату, час, ПІБ особи, яка керувала вказаним транспортним засобом, а також ПІБ вигодонабувача, що був зазначений в полісі обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів (ОСЦПВ);

3. Інформацію (відомості), чи зазначені в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, марки Тоуоta СОROLLА, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , днз. НОМЕР_2 , відомості про особу, яка має право керування вказаним транспортним засобом? У разі позитивної відповіді на вказане питання, надати інформацію про ПІБ такої особи;

- Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (49041 м. Дніпро пр. Праці, 16, ) інформацію про те:

1. за ким зареєстровано право власності на автомобіль марки Тоуоta СОROLLА, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в період з 23.08.2017 р. по теперішній час та на підставі яких правовстановлюючих документів (надати завірені копії останніх для долучення до матеріалів цієї справи) ;

2. хто має (мав) право користування (оренди тощо) вказаного автомобілю у цей період (ПІБ, адреса РНОКПП цієї особи тощо) та на підставі яких документів (запис в свідоцтві про право власності на цей транспортний засіб, договір тощо, надати завірені копії останніх для долучення до матеріалів цієї справи).

На виконання вказаної ухвали апеляційним судом отримано інформацію від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (т.с. 6 а.с. 138-140) та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (т.с. 6 а.с. 154-156), із змісту останніх у тому числі вбачається, що: - власником спірного автомобілю сторін досі є відповідач ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного оспорюваного договору сторін 2017 року; представник відповідача ОСОБА_2 у цій справі адвокат Сідельникова О.Л. в період з 23.08.2017 року по теперішній час дійсно користувалась вищезазначеним спірним автомобілем сторін, зокрема протягом березня 2020 року травня 2021 року декілька разів притягалась до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, як водій, якій керував цим спірним автомобілем.

17.03.2025 року (вх. № 790 - т.с. 6 а.с. 160-167) та 18.03.2025 року (вх. № 817 - т.с. 6 а.с. 170-181) від позивача надійшли апеляційному суду 2 (два) клопотання про витребування доказів аналогічного змісту, а саме:

1. «…Витребувати з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя копії матеріалів справи № 331/2554/21, провадження № 3/331/1119/2021, про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності, у якій вказані, як потерпіла - ОСОБА_4 , особа, яка притягається до адмін. відповідальності ОСОБА_6 (для підтвердження доказами керування спірним транспортним засобом ОСОБА_7 під час ДТП, для з`ясування на підставі яких документів вони керувала спірним автомобілем, а також з`ясування хто був вигодонабувачем в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (ОСЦГТВ), який пред`являвся, згідно ПДР, при скоєні порушення ПДР та складені протоколу про це).

2. Витребувано у Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, 29), Управлінні патрульної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96):

- Належним чином завірені копії матеріали справ про адміністративні правопорушення за участю автомобілю марки Тоуоtа COROLLA, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_2 , складені 24.03.2020р., 07.09.2020р., 31.01.2021р. відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Михайлівка Вільнянського району (для з`ясування на яких підставах ОСОБА_4 керувала спірним автомобілем).

- Належним чином завірені копії матеріалів дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки Тоуоtа COROLLA, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в період з 23.08.2017 р. по теперішній час, інформацію про ПІБ вигодонабувача, що був зазначений в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (ОСЦГТВ);

Зазначаю, що всі зазначені докази в цьому клопотанні, я намагався отримати самостійно, та звертався згідно норм Закону України «Про звернення громадян» в зазначені організації, але мені було відмовлено, (листи-відмови я надавав раніше, вони містяться в матеріалах цієї справи) на підставі закону про "інформацію", а саме що я маю право цікавитися інформацією тільки стосовно себе.

Адвокатський запит від 15.01.2025 р. та докази його направлення вже містяться в матеріалах справи, відповідь відмова про надання мені інформації міститься в матеріалах справи.

Додаток: 1. Докази відправки клопотання відповідачам. 2 Адвокатський запит…».

В автоматизованому порядку 18.03.2025 року суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Полякова О.З. у зв`язку із тривалою відпусткою останнього (т.с. 6 а.с. 168-169).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 6 а.с. 103-104, 109-110, 146), у тому числі:

- відповідач ОСОБА_2 - додатково через свого представника адвоката Сідельникову О.Л. (т.с. 6 а.с. 76), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України,

- відповідач ОСОБА_3 - в порядку ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України (конверт із судовою повісткою та копією ухвали апеляційного суду від 20.01.2025 року про визнання обов`язкової явки відповідача ОСОБА_3 у дане судове засідання, що надсилався на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання цього відповідача станом на час перегляду цієї справи апеляційним судом: АДРЕСА_1 (т.с. 5 а.с. 193), який згідно із Базою Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за період з 18.11.2024 року по теперішній час за кордон України не виїздив (т.с. 5 а.с. 217-218, 221-222, 224-225), в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осі Мінсоцполітики України не зареєстрований (т.с. 5 а.с. 227-228), оскільки відповідач ОСОБА_3 іншої адреси апеляційному суду у цій справі не повідомив, та повернувся на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення від 20.02.2025 року «адресат відсутній» (т.с. 6 а.с. 142-146),

повторно не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сідельникова О.Л. подала апеляційному суду заяву без додавання будь-яких документів до неї (т.с. 6 а.с. 182-184), в якій у зв`язку із перебуванням на лікарняному просила апеляційний суд розглядати дану справі за її відсутності та за відсутності ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 про причини невиконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду та причини своєї неявки у дане судове засідання апеляційний суд не сповістив.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сідельникової О.Л. задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності позивача ОСОБА_1 та представника останнього адвоката Димитрашка Д.В. за призначенням Центру (доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 09.07.2018 року, копія т.с. 6 а.с. 93) на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Інших відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.03.2025 року, постановленою протокольно, у задоволенні вищезазначених клопотань аналогічного змісту позивача ОСОБА_1 від 17.03.2025 року (вх. № 790 - т.с. 6 а.с. 160-167) та 18.03.2025 року (вх. № 817 - т.с. 6 а.с. 170-181) про витребування доказів у цій справі відмовлено, оскільки витребувана ним інформація не стосується предмету спору у цій справі.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення позивача та представника останнього, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 3 - 4, 10 - 11, 76-81, 89, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із того, що не встановлено підстав для визнання спірного договору у цій справі недійсним, оскільки не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним, у разі якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 вказано, що «вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)).

В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого».

У справі, що розглядається, позивач просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним з метою повернення автомобіля у власність відповідачки ОСОБА_2 і його витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , не пред`являючи вимог про повернення йому майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном.

Натомість, іншим судом наразі розглядається позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в тому числі спірного транспортного засобу через отримання грошової компенсації вартості його частки в майні, а не визначення частки за кожним з подружжя з метою повернення майнових прав у спільному майні, а тому ефективним способом захисту його права буде компенсація вартості його частки в майні, а не визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19.12.1998. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017 шлюб між сторонами розірваний.

Також правильно судом першої інстанції було у цій справі встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу № ВА-000360 від 01.09.2011, укладеного між продавцем ТОВ «Восток Авто» та покупцем ОСОБА_2 придбано автомобіль TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN (т.с. 1 а.с.36). Відповідно до п.2.1 даного договору сторони погодились, що на дату укладання договору ціна товару становить 197330,00 грн.

Згідно з рахунком-фактурою № АВ-0000696 від 03.09.2011 на оплату автомобіля TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN на ім`я ОСОБА_2 сплачено 03.09.2011 6000,00 грн., 28.11.2011 - 53500,00 грн.

Відповідно до кредитного договору № 1/1139629 від 07.12.2011, укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 , банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 137830,00 грн. строком на 12 місяців на купівлю транспортного засобу TOYOTA COROLLA. Купівля транспортного засобу здійснюється відповідно договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між позичальником та ТОВ «Восток Авто».

У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань укладено договір застави транспортного засобу TOYOTA COROLLA, державний номер НОМЕР_3 , та договір поруки з поручителем ОСОБА_1 .

Згідно із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 07.12.2011, останній надав згоду на отримання кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» у сумі 137830,00 грн. та передачу в заставу банку майна, а саме, транспортного засобу TOYOTA COROLLA, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до квитанції №14 і №15 від 07.12.2011, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно здійснили платежі за надання витягів в ЄДР заборон відчуження нерухомого майна. Копіями квитанцій від 07.12.2011 підтверджується, що ОСОБА_2 сплатила комісію і страхові платежі за кредитним договором.

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2341/2017/595802 від 23.08.2017, укладеним в Регіональному сервісному центрі МВС 2341 РСЦ МВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 . За домовленістю сторін ціна вказаного транспортного засобу склала 223856,00 грн. З додатку до договору купівлі - продажу вбачається, що спірний автомобіль був перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 , автомобілю присвоєний новий державний номерний знак НОМЕР_2 .

Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2341/2017/595802 від 23.08.2017 укладений в установленому порядку та оформлений безпосередньо в сервісному центрі МВС, є документом, що підтверджує придбання транспортного засобу та набуття права власності на транспортний засіб.

Згідно із довідкою №18 суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_8 ринкова вартість автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, станом на 23.08.2017 складає 347611,90 грн., дійсна ринкова вартість без огляду транспортного засобу не встановлена.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , був придбаний у період шлюбу і є спільним майном подружжя, своєї згоди на продаж цього автомобіля він не надавав, а тому просить визнати договір купівлі-продажу недійсним, а також витребувати автомобіль у ОСОБА_3 та повернути у власність ОСОБА_2 . З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 16.04.2018.

При цьому, між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя, який з вересня 2017 року перебуває на розгляді Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

З наданої суду першої інстанції у цій справі інформації щодо цієї справи вбачається, що 08.09.2017 ОСОБА_1 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просив припинити за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , визнати за ним право особистої приватної власності на зазначену квартиру, зобов`язати органи влади, органи реєстрації прав власності та БТІ оформити за ним право особистої приватної власності на 100% квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 27.09.2017 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9 про поділ майна, в якому просила визнати за нею право власності: на квартиру АДРЕСА_3 , на суму зобов`язань за кредитним договором в розмірі 30000 доларів США, на квартиру АДРЕСА_4 , стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію; визнати за ОСОБА_1 право власності на кімнату за адресою: АДРЕСА_5 , автомобіль Ford 1998 року випуску, автомобіль AUDIт803982 білого кольору, держномер НОМЕР_7 , автомобіль КАМАЗ 53212, держномер НОМЕР_8 , грошові вклади в Запорізькій обласній кредитній спілці «Довіра», відкритих на ім`я ОСОБА_1 на загальну суму 590693,24 грн., земельну ділянку з об`єктом незавершеного будівництва та будинок, що розташовані в с.Михайлівка Вільнянського району Запорізької області.

ОСОБА_2 уточнила заявлені позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на наступне майно та зобов`язання: квартиру за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 42,5 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м; суму зобов`язань за кредитним договором в розмірі 30 000 доларів США, що станом на 07.08.2017 еквівалентно 387643,40 грн., та стягнути з відповідача на її користь компенсацію ; визнати за ОСОБА_1 право власності на: кімнату за адресою: АДРЕСА_5 автомобіль Ford 1998 року випуску; автомобіль AUDI 801982, білого кольору, держномер НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 . автомобіль КАМАЗ 53212, сірого кольору, держномер НОМЕР_11 , транспортний засіб ПЛ, 1981 року, сірого кольору, держномер НОМЕР_8 ; грошові вклади в Запорізькій обласній кредитній спілці «Довіра» відкритих на ім`я ОСОБА_1 (на загальну суму 590693,24 грн.), земельну ділянку з об`єктом незавершеного будівництва та будинок що розташовані в с.Михайлівка Вільнянського району Запорізької області; стягнути з відповідача на її користь половину сплаченої суми заборгованості за отримані комунальні послуги у розмірі 62068,83 грн.

ОСОБА_10 в уточненій позовній заяві просить: визнати недійсним акт прийому-передачі майнових прав до статутного капіталу ТОВ «РОЯЛГРУП» від 10.09.2018 року, виданий ОСОБА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43052400 від 18.09.2018 10:42:58 про реєстрацію за ТОВ «РОЯЛГРУП» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , прийнятого державним реєстратором Пелих В.В., виконавчого комітету Терсянської сільської ради Миколаївського району Запорізької області; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «РОЯЛГРУП» права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43052806 від 18.09.2018 10:52:19 про реєстрацію за ТОВ «РОЯЛГРУП» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , прийнятого державним реєстратором Пелих В.В., Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації ТОВ «РОЯЛГРУП» права власності па квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від. 22.09.2000 та на квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2008 р.

Визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_6 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2006 р.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму першого внеску в рахунок сплати за квартиру за адресою: АДРЕСА_6 в розмірі 10000,00 доларів США., компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 173 805,95 грн.; визнати за ним право особистої приватної власності на транспортні засоби: марки КАМАЗ 53212, кузов - фургон, 1993 р.в,, держномер НОМЕР_12 ; причеп, марки ПЛ, кузов - платформа, 1981 р.в„ держномер НОМЕР_8 ; марка КАМАЗ 53212, кузов - фургон, 1998 р.в., держномер НОМЕР_11 ; причеп, марки ПЛ, кузов - платформа, 1981 р.в., держномер НОМЕР_8 ; марка AUDI 80, кузов - седан, 1982 р.в., держномер НОМЕР_9 ; марка FORD TRANSIT, мікроавтобус, 2005 р.в., держномер НОМЕР_13 ; визнати за ним право особистої приватної власності на грошові вклади в Запорізькій обласній кредитній спілці «Довіра», відкритих на ім`я ОСОБА_1 , на загальну суму 590693,24 грн; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ним право власності на грошові кошти 400800,09 грн. (50 % від суми вкладу в розмірі 801 600,18 грн.), які знаходяться на рахунку в Кредитній спілці «Довіра» та включені до Реєстру кредиторів заборгованість перед ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_14 ; стягнути з ОСОБА_2 на кого користь в порядку поділу спільного майна подружжя суму компенсації в розмірі 337000,00 грн. - 50 % вартості майна: дорогоцінних прикрас, телевізорів SONY, діагональ 42 дюйми та LED TV SAMSUNG, діагональ 36 дюймів, ноутбуку HP, коштовного посуду та грошових коштів, що перебувають у володінні та користуванні ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь в порядку поділу спільного майна компенсацію в розмірі 303000,00 грн. - 50 % вартості оренди приміщення 2 будинку АДРЕСА_10 ; стягнути з ОСОБА_2 вартість невід`ємного поліпшення приміщення за адресою: АДРЕСА_11 в розмірі 758859,89 грн., та суму податкового кредиту 45408 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь в порядку поділу спільного майна подружжя 50% вкладу в DeutscheBankPrivale- undGеschaftskunder AG DB Service в розмірі еквівалентно 442509 євро, що еквівалентно 128754,78 грн. 112441,98 грн. компенсацію 50 % витрачених ОСОБА_2 зі спільних коштів подружжя без його згоди; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частку вартості - 224 883,95 грн. - коштів, що сплачені ОСОБА_2 у період з травня 2016 по липень 2017 рр. за Договором про надання і послуг № 216 від 01.12.2016 р. та Договору про надання послуг № 34070416 від 19.04.2016 р. для бронювання освітнього курсу за кордоном для нашого сина ОСОБА_11 , стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частку вартості оренди автомобілю КАМАЗ 01481 НА, стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість суми податкового кредиту ПДВ 45408 грн., які знаходяться на рахунках державної податкової служби України; судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

31.05.2023 ухвалою суду провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: АКІБ «УкрСиббанк», про поділ спільного майна подружжя, та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛГРУП», Державного реєстратора Пелих В.В., Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, третя особа: АКІБ «УкрСиббанк», про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно та за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до і ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю зупинено до розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 травня 2023 року та повернення матеріалів справи до Хортицького районного суду.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_3 , суд першої інстанції також правильно виходив у цій справі з такого.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити вказаному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваних правочинів підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що у цій справі, яка розглядається, ОСОБА_2 заперечує належність спірного автомобіля TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , придбаного 01.09.2011, до спільного майна подружжя.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (стаття 61 СК України).

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном (постанова ВС у справі 595/324/17).

Судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що факт набуття автомобіля TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , в період шлюбу сторін підтверджується наданими суду доказами.

Презумпцію спільності цього майна подружжя відповідачкою не спростовано.

Як зазначалось вище, на оплату автомобіля TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, ОСОБА_2 03.09.2011 сплатила 6000,00 грн., 28.11.2011 - 53500,00 грн.

На підставі кредитного договору № 1/1139629 від 07.12.2011, ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 137830,00 грн. строком на 12 місяців на купівлю транспортного засобу TOYOTA COROLLA.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 07.12.2011, останній надав згоду на отримання кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» у сумі 137830,00 грн. та передачу в заставу банку транспортного засобу TOYOTA COROLLA, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_3 . У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_1 .

З наведеного вбачається, що більша частина вартості автомобіля була сплачена за рахунок кредитних коштів за договором № 1/1139629 від 07.12.2011.

Сторонами визнається, що кредит був повністю виплачений у період шлюбу. Доказів того, що сплачені у вересні та жовтні 2011 року грошові кошти у сумі 59500,00 грн. належали особисто ОСОБА_2 , і що на погашення кредитного зобов`язання за договором № 1/1139629 від 07.12.2011 у рахунок виконання спільного боргу вносились особисті кошти відповідачки, суду першої інстанції не було надано.

З матеріалів справи судом першої інстанції також правильно було встановлено, що ОСОБА_2 здійснювала підприємницьку діяльність, як приватний підприємець. Відповідно до довідки Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, ОСОБА_2 з 23.06.2001 перебувала на обліку як СГД суб`єкт господарської діяльності.

Згідно з договором №1000 від 30.05.2003 ПП ОСОБА_2 отримала в оренду нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_11 . Згідно з рішенням Запорізької міської ради №468/4 від 25.11.2004 ПП ОСОБА_2 надано дозвіл на проектування і реконструкцію орендованого нежитлового приміщення під магазин непродовольчих товарів та диспетчерський пункт по АДРЕСА_11 .

Відповідно до розпорядження Запорізького міського голови №307р від 27.02.2009 дозволено введення в експлуатацію магазину непродовольчих товарів та диспетчерського пункту по АДРЕСА_11 .

Між ПП ОСОБА_2 , як роботодавцем, і ОСОБА_1 , як працівником, 01.03.2006 було укладено трудову угоду, відповідно до якої в обов`язки ОСОБА_1 входило представництво інтересів в усіх органах влади, підприємств усіх форм власності, приватних осіб, укладання договорів від імені ОСОБА_2 , ведення бухгалтерії, керування справами тощо.

Наведені обставини в сукупності, на правильну думку суду першої інстанції, підтверджують доводи позивача ОСОБА_1 у цій справі щодо його участі у придбанні спірного автомобіля в результаті спільної праці шляхом формування спільного бюджету, ведення спільного господарства, та не доводять залучення особистих коштів відповідачки.

Надані сторонами документи з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, зокрема, заробітної плати в ТОВ «АЛЛО», ТОВ «САМСУНГ ЕЛЕКТРОНІКС КОМПАНІ», ПП «ТРИТАН Х», довідки ЗОКС «Довіра» про залишок коштів на особових рахунках та процентів за депозитними вкладами на ім`я ОСОБА_1 , довідки ДФС України про відсутність у ОСОБА_1 доходів у 2017 році не містять відомостей, які б доводили або спростовували належність спірного автомобіля до спільного майна подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції у цій справі дійшов правильного висновку, що автомобіль TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки колишня дружина не довела факту придбання автомобіля за її особисті кошти та не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на цей об`єкт.

Відповідачка після розірвання шлюбу на підставі договору купівлі-продажу №2341/2017/595802 від 23.08.2017 продала цей транспортний засіб, ОСОБА_1 своєї згоди на продаж автомобіля не надавав. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідачів апеляційному суду не були надані.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України).

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном згідно із частиною першою статті 319 ЦК України. Однак розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України).

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин 1-3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державних реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Аналізуючи наведені норми Сімейного та Цивільного кодексів України, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що відповідачка повинна була отримати згоду позивача на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу як правочину, який виходить за межі дрібного побутового.

Суд першої інстанції також правильно взяв до уваги, що транспортний засіб TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску, є цінним майном, а тому враховуючи норму ч. 3 ст.65 Сімейного кодексу України для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу №2341/2017/595802 від 23.08.2017 одним із подружжя згода другого з подружжя, тобто позивача, мала бути подана письмово.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зазначила, що у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) від наведеного у цих постановах висновку Верховного Суду України відступила, зазначивши, що такий висновок суду суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

В подальшому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц вирішуючи у тому числі питання: за яких умов правочин щодо розпорядження майном (набутим під час шлюбу), вчинений одним з подружжя без згоди іншого з подружжя, може бути визнаний недійсним, дійшла до таких висновків.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, про те, що «закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору». Такий відступ відбувся у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18. Зазначила, що можливість визнання недійсним договору стосовно розпорядження майном, яке перебуває у спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи - контрагента за таким договором (пункт 8.67 постанови).

Розвиваючи висновок, сформульований у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.

Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (пункт 96).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважав за необхідне відступити від її висновку, сформульованого в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), шляхом його конкретизації.

З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для відступу від висновку, сформульованого в її постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, оскільки відповідний відступ вона вже здійснила в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.

Таким чином, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Разом із тим, суд першої інстанції помилково вважав, що доводи позову ОСОБА_1 , що ОСОБА_3 , як контрагент за спірним договором, діяв недобросовісно, свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 до суду першої інстанції у цій справі не з`являвся, а суд першої інстанції помилково відмовив позивачу у задовленні його клопотання про визнання явки відповідача ОСОБА_3 у судове засідання у суді першої інстанції для надання особистих пояснень, та зокрема у цій частині (ухвала суду першої інстанції - т.с.4 а.с.133), якщо ОСОБА_3 є добросовісним набувачем і він не знав, що автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя та був проданий дружиною ОСОБА_2 йому ОСОБА_3 без згоди її колишнього чоловіка позивача ОСОБА_1 , то ким саме він ОСОБА_3 тоді приходиться ОСОБА_2 та чому спірним автомобілем подружжя, право власності на який зареєстровано на підставі вищезазначеного договору саме за ним - ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного договору 2017 року, постійно з 2017 року по теперішній час користується не він ОСОБА_3 , а представник відповідача ОСОБА_2 у цій справі адвокат Сідельникова О.Л. з 01.08.2017 року (довіреність ОСОБА_2 , у тому числі на ОСОБА_4 , від 01.08.2017 року на ведення будь-яких справ з усіх питань у всіх установах, організаціях, підприємствах України та у всіх судових установах сроком на 3 (три) роки, копія т.с. 1 а.с. 68, у подальшому ордер т.с. 2 а.с. 62 та інше).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідачів апеляційному суду, та зокрема відповідачем ОСОБА_2 та представником останньої адвокатом Сідельниковою О.Л., не були надані, хоча апеляційний суд на виконаня вимог ст. ст. 12 ч. 5, 81 ч. 7 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апнеляційної скарги позивача, зокрема ухвала апеляційного суду від 29.01.2025 року (т.с. 6 а.с. 102, 111-112).

Висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що у цій справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 знав чи за обставинами справи не міг не знати про те, що автомобіль належить колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя, з посиланням у тому числі на Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388, не вимагають письмової згоди другого із подружжя на зняття із реєстрації автомобіля, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставиних цієї справи, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що не встановлено у цій справі судом підстав для визнання вищезазначеного спірного договору купівлі-продажу транспортного засособу недійсним.

Оскільки, у тому числі пред`явлення позову стороною договору або іншою (зацікавленою) особою про визнання недійсним договору є виправданим та ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном.

В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, у тому числі в його вищезазначеній мотивувальній частині, погодились, останнє в апеляційному порядку у цій справі не оскаржували.

Разом із цим, при вищезазначених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи, помилковим є висновок суду першої інстанції у цій справі про неефективність обраного прозивачем у цій справі способу захусту порушеного його права шляхом саме визнання недійсним вищезазначеного договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 2341/2017/595802, укладеного 23.08.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Оскільки, суд першої інстанції у тому числі не звернув належної уваги у цій справі на те, що на час звернення позивача до суду першої інстанції у цій справі у 2018 році та по теперішній час рішення суду про поділ майна подружжя в іншій справі ЄУН 337/3413/17, в тому числі щодо цього транспортного засобу, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідної компенсації вартості його частини не ухвалено (при цьому, апеляційним судом в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України перевірено, що дійсно з 2017 року інша справа ЄУН 337/3413/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа акціонерне товариство «УкрСиббанк», про розподіл спільно набутого майна подружжя та визнання права власності на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛГРУП», державного реєстратора Пелиха Віталія Віталійовича, виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, третя особа акціонерне товариство «УкрСиббанк», про розподіл спільно набутого майна подружжя та визнання права власності на майно, та за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - по суті досі не розглянута, перебуває у провадженні Верховного Суду лише з підстав касаційного оскарження вирішення процесуальних питань, пов`язаних із рухом цієї справи у суді першої інстанції, ухвала ВС від 29.05.2023 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 травня 2023 року, якою було скасовано ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2022 року про закриття провадження у цій справі в частині потворних вимог та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду т.с. 6 а.с. 195-196).

Однак, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України ОСОБА_1 , як позивач у цій та іншій вищезазначеній справі ЄУН 337/3413/17, право на захист здійснює на свій розсуд.

Так,

-у 2017 році ОСОБА_1 бажав отримати компенсацію частини вартості проданого ОСОБА_2 вищезазначеного автомобілю без його згоди, судового рішення з цього приводу ще немає,

-а тому у 2018 році - він вже обрав іншій спосіб захисту свого порушеного з боку ОСОБА_2 права на вищезазначений автомобіль, а саме: шляхом саме визнання недійсним вищезазначеного договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 2341/2017/595802, укладеного 23.08.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (первісна позовна вимога у цій справі), та скасування державної реєстрації права власності на цей автомобіль, здійсненої Територіальним сервісним центром МВС № 2341 за ОСОБА_3 (похідна вимога у цій справі),

-який не можна вважати неефективним способом захисту прорушеного права позивача у цій справі лише через те, що позивач ОСОБА_1 у цій справі не заявляв вимог про визнання саме за ним права власності на частину цього автомобілю та не витребував цей автомобіль у цій справі на свою користь,

-а лише помилково (безпідставно) просив повернути цей автомобіль та витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , яка про цей його не просила та не уповноважувала, та, відповідно, ОСОБА_1 є неналежним позивачаем у цій справі у цій частині позовних вимог, в задовленні яких апеляційний суд у цій справі має відмовити цією постановою;

-проте, ОСОБА_1 не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про відмову від частини своїх позовних вимог у вищезазначеній справі ЄУН 337/3413/17 в частині стягнення компенсації вартості частині цього автомобілю, заявляти у цій іншій ЄУН 337/3413/17 або новій справі позовні вимоги вже про визнання за ним права власності на частину цього автомобілю чи повностю із сплатою вже ним компенсації вартості автомобілю на користь ОСОБА_2 та із витребуванням цього автомобілю у ОСОБА_3 вже виключно на свою ( ОСОБА_1 ) користь.

В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

ОСОБА_1 , як будь-яка інша фізична особа в Україні, має право на справедливий протягом розумного строку розгляд його спору у цій справі.

Право на справедливий суд це право особи, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, що гарантує право на справедливий й публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Враховуючи, що апеляційний суд при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи знаходить у цій справі обґрунтованим та таким, що підлягає задовленню позов позивача ОСОБА_1 в частині первісної позовної вимоги про визнання недійсним вищезазначеного договору купівлі-продажу транспортного засобу, то й вищезазначена похідна від неї позовна вимога позивача ОСОБА_1 про скасування реєстрації права власності на цей автомобіль на підставі цього недійсного договору у цій справі також підлягає задоволенню апеляційним судом.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. ст. 12 ч. 5, 81 ч. 7 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , у тому числі в порядку задовлення клопотань останнього, в яких судом першої інстанції було у цій справі було необґрунтовано відмовлено,

- визнавав обов`язковою явку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для надання особистих пояснень у цій справі у судове засідання під час розгляду цієї справи апеляційним судом,

- витребував у відповідних установах інформацію в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України з приводу підтвердження (спростування) фактичного тривалого користування вищезазначеним спірним автомобілем сторін після укладення вищезазначеного договору у 2017 році, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , адвокатом Сідельниковою О.Л., яка є постійним представником у цій справі відповідача ОСОБА_2 ,.

- отримав інформацію від ГУ НП в Запорізькій області (т.с. 6 а.с. 154-156), якою підтверджено фактичне користування спірним автомобілем подружжя представником відповідача ОСОБА_2 у цій справі адвокатом Сідельниковою О.Л., у тому числі у період з березня 2020 по травень 2021 року тощо, якою лише додатково підтверджується обґрунтованість позовних вимог позивача у цій справі ОСОБА_1 в частині їх задовлення апеляційним судом цією постановою.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови, позов ОСОБА_1 задовольнити частково, визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № 2341/2017/595802, укладений 23.08.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснену Територіальним сервісним центром МВС № 2341 за ОСОБА_3 ; в іншій частині позовних вимог відмовити.

Додаткове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку учасниками цієї справи не оскаржувалось та, відповідно, апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови.

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_15 ) задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , № НОМЕР_16 , укладений 23.08.2017 між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_14 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_17 ).

Скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснену Територіальним сервісним центром МВС № 2341 за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_17 ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 31.03.2025 року, оскільки у період з 29.03.2025 року по 30.03.2025 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Трофимова Д.А.