ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1227/25 Справа № 206/105/24 Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року у складі судді Плінської А.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, який вчинено під впливом обману та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10 грудня 2022 року між нею та ОСОБА_2 , було укладено договір купівлі - продажу торгового кіоску ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 30 000 грн., які передано відповідачу під час укладення оспорюваного договору, про що складена письмова розписка.

Позивач зазначає, що після укладення договору, з`явився ОСОБА_3 , який будучи співвласником вказаного торгового кіоску, висловив свої заперечення щодо здійснення нею підприємницької діяльності у торговому кіоску та повідомив, що згоди на продаж кіоску відповідачу не надавав.

У зв`язку із чим, вимушена звернутися до суду та просити суд визнати недійсним договір купівлі - продажу торгового кіоску ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 грудня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як такий, що укладений під впливом обману, стягнути кошти у розмірі 30000 грн., вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено позов, зокрема й тверджень про укладання договору купівлі - продажу, у зв`язку із відсутністю у його тексті усіх істотних умов, які вимагаються законом, щоб давало підстави в подальшому ставити питання про стягнення грошових коштів за недійсним договором.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 ,звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи по суті спір, суд першої інстанції не надав належну правову оцінку наданим нею доказам, які підтверджують факт укладання 10 грудня 2022 року (оспорюваного) договору купівлі - продажу, оформленого у вигляді розписки, за яким продавець передала покупцю право власності на торговий кіоск ІНФОРМАЦІЯ_1 з входом сходами, козирком і обладнанням в ньому, а покупець відповідно сплатила продавцю грошові кошти 30 000. Суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків про те, що наявна у матеріалах справи розписка, в якій відповідач зазначив про отримання грошових коштів, не доводить факту укладання самого оспорюваного договору. Окрім цього, вказує, що договір вчинений під впливом обману, у зв`язку із неповідомленням про іншого співласника, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з розпискою, складеною 10 грудня 2022 року ОСОБА_2 , остання передала ОСОБА_1 право власності на торговий кіоск Приазовський сирзавод з входом, сходами, козирком і обладнанням за переліком в ньому, та отримала кошти у розмірі 30000 грн., про що засвідчила власним підписом. Нижче зазначено - Я Кара, без підпису.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь - якому елементі правочину.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості стосовно природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто обман має місце тоді, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою аби правочин було вчинено. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Усі ці обставини (наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману) повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач).

Згідно з ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на те, що надана позивачем розписка про отримання коштів у розмірі 30000 грн. за торговий кіоск Приазовський сирзавод з входом, сходами, козирком і обладнанням за переліком в ньому (місцезнаходження, адреса, площа нерухомості, та інші параметри, що дозволять однозначно визначити предмет договору не зазначені), не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору купівлі - продажу у розумінні положень ст. 655 ЦК України.

Укладення обумовленого сторонами договору щодо придбання торгового кіоску, не відбулося.

При пред`явленні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу торгового кіоску, вчиненого під впливом обману, позивач фактично просила відновити становище, за якого набуте право власності, на підставі неукладеного правочину, не існувало, що дозволить останній повернути сплачені кошти.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом доказів недійсності договору купівлі - продажу, фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтування спростував.

Зміст наведеної розписки належним чином оцінений судом першої інстанції, за результатами цього встановлено, що розписка не доводить чи не підтверджує укладення оспорюваного договору купівлі - продажу, оскільки не містить про домовленість сторін щодо усіх істотних умов договору, та відповідно не породжує правових наслідків переходжу права власності від продавця до покупця.

З огляду на викладене, колегія суддів не аналізує інші доводи апеляційної скарги.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь - яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 19 березня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна