Справа № 204/6438/24
Провадження № 2/204/266/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Борсук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну в результаті ДТП, у розмірі 181 888,50 грн., в якості відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн., витрати на залучення експерта у розмірі 6 500,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 квітня 2024 року, приблизно о 10.50 год., в крайній лівій смузі проїзної частини дороги «траса Н11» з боку м. Кривий Ріг в напрямку м. Дніпро рухався автомобіль Toyota RAV-4 Hybrid, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час свого прямолінійного руху поступово наближався до регульованого автоматичним світлофором перехрестя, яке розташоване перед АЗС «АВІАС» (м. Дніпро, вул. Криворізьке шосе, 17а). В ході поступового наближення автомобіля Toyota RAV-4 Hybrid до згаданого перехрестя, на електронному табло світлофора відбулась зміна сигналу, з зеленого на червоний, у зв`язку з чим водій ОСОБА_1 , дотримуючись вимог ПДР, з метою недопущення створення аварійної ситуації на самому перехресті, в робочому режимі прийняв міри до поступового зниження швидкості руху керованого автомобіля до його повної зупинки перед лінією дорожньої розмітки 1.12 ПДР. У вказаний момент, у попутному з автомобілем Toyota RAV-4 Hybrid напрямку, позаду від нього, займаючи також крайню ліву смугу, рухався автомобіль Volkswagen Polo, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який при наближенні до стоячого автомобіля Toyota RAV4 Hybrid, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, завчасно не прийняв заходи щодо зниження швидкості руху керованого транспортного засобу, у зв`язку із чим передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з задньою частиною автомобіля Toyota RAV-4 Hybrid, в результаті якого автомобілі отримали механічні ушкодження, а їх власникам спричинена майнова шкода. Автомобіль Toyota RAV-4 Hybrid на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 . На момент згаданої вище події цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», а водія ОСОБА_2 - у ПрАТ «СК «ВУСО». Оформлення ДТП відбулось шляхом складання електронного європротоколу. Під час складання електронного європротоколу водій ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою провину у ДТП. 16 травня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило ОСОБА_1 регламентну виплату у розмірі 77 400,00 грн., з вирахуванням розміру франшизи в сумі 2 600,00 грн., яка була передбачена полісом. 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою про проведення транспортно-товарознавчого дослідження до судового експерта ОСОБА_3 , яким 22 квітня 2024 року підготовлено висновок № Д7/04/24, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Toyota RAV-4 Hybrid, номерний знак НОМЕР_1 , в цінах на дату 11 квітня 2024 року з урахуванням ПДВ 20% складає 257 416,50 грн. Позивачем було направлено на адресу ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про доплату регламентної виплати, однак така вимога була відхилена. При цьому, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Залишок невідшкодованої на цей час з боку відповідача матеріальної шкоди за розрахунками позивача становить 181 888,50 грн. та складається з витрат на послуги ТОВ «АЛМАЗ СІСТЕМ» за дефекацію та підготовку до обслуговування власного пошкодженого автомобіля у розмірі 1 872,00 грн., невиплаченого залишку матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля у розмірі 180 016,50 грн. Крім того зазначив, що у зв`язку з зазначеною ДТП з вини відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 50 000,00 грн. Крім того, позивач поніс витрати на оплату послуг судового експерта у розмірі 6 500,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач у встановлений судом строк не надав відзиву на позовну заяву.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з хворобою. Розглянувши клопотання відповідача, суд ухвалив відмовити у його задоволенні, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності причин його неявки до суду. Сторонам було надано достатній строк для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів та своїх пояснень, сторони у повній мірі реалізували надані їм права. Суд зазначає, що відкладення розгляду справи не може бути безстроковим та тривати понад строки, встановлені законом для розгляду цивільної справи. Так само, розгляд справи не повинен тривати понад розумні строки. Таким чином, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Раніше під час розгляду справи відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Пояснював, що не погоджується з розміром заявлених до стягнення сум та вартістю матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням транспортного засобу, який зазначений у висновку експерта Чивчиш О.П.

Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Допитаний в судовому засіданні 06 березня 2025 року експерт ОСОБА_3 суду пояснив, що він підтримує складений ним висновок експерта № Д7/04/24 від 10 липня 2024 року. Автомобіль Toyota RAV4 Hybrid він оглядав особисто. Всі отримані автомобілем внаслідок ДТП пошкодження автомобіля були зафіксовані ним в протоколі огляду транспортного засобу та враховані при складанні відповідного висновку експерта.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 06 квітня 2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota RAV4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що визнавалось сторонами під час розгляду справи, а також підтверджується відповіддю Моторного (транспортного) страхового бюро України № 9-03/19375 від 03 травня 2024 року (а.с. 61), електронним європротоколом № С647DAE71А24 від 06 квітня 2024 року (а.с. 65) та фотознімками з місця ДТП (а.с. 66-67, 73-75).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обом транспортним засобам були спричинені механічні пошкодження.

Обидва транспортні засоби Toyota RAV4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час скоєння ДТП у розумінні пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (надалі Закону № 1961-IV), який був чинним на момент вищезазначеної ДТП, тобто станом на 06 квітня 2024 року, були забезпеченими (тобто їх володільці застрахували свою цивільно-правову відповідальність).

У пункті 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV закріплено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились від оформлення працівниками поліції дорожньо-транспортної пригоди, вирішили скористатись правом складання «європротоколу», у зв`язку з чим було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Винним у ДТП себе визнав водій автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 , що підтверджується його письмовими поясненнями від 16 квітня 2024 року (а.с. 76).

При цьому, станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/219170762, строк дії договору з 00.00 год. 02 лютого 2024 року по 01 лютого 2025 року включно, розмір франшизи 2 600,00 грн. (а.с. 181).

Власником пошкодженого 06 квітня 2024 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , якому протиправними діями ОСОБА_2 були спричинені механічні пошкодження, є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 18).

ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з заявою відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про виплату йому страхового відшкодування.

Крім того, з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Семенівський Є.С. звернувся до судового експерта Чивчиш Олега Петровича та 11 квітня 2024 року судовим експертом Чивчиш О.П. було оглянуто транспортний засіб Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та складено протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано обсяг пошкоджень даного транспортного засобу (а.с. 40-41).

Згідно з Висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження № Д7/04/24 від 22 квітня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в цінах на дату 11 квітня 2024 року з урахуванням ПДВ 20% складає 257 416,50 грн. (а.с. 20-29).

Згідно з пунктами 2.3, 2.4 розділу ІІ Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості); вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» подія ДТП, що мала місце 06 квітня 2024 року, була визнана страховим випадком, та було здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 77 400,00 грн.

ОСОБА_1 не погоджувався з таким розміром виплаченого страхового відшкодування, у зв`язку з чим його представник ОСОБА_4 звертався до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про доплату страхового відшкодування від 17 травня 2024 року (а.с. 78).

Однак, на вказану заяву Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» надало представнику ОСОБА_1 ОСОБА_4 відповідь № 2239/2024/вих./ТС/2357989 від 20 травня 2024 року (а.с. 79), в якій повідомило, що згідно з постановою Правління Національного Банку України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30 травня 2022 року № 108 (яка була чинною на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06 квітня 2024 року, максимальний розмір виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України, складає 80 000,00 грн. на потерпілого. На підставі п. 12.1 ст. 12 та п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи. Обов`язок щодо відшкодування франшизи покладений Законом на особу, відповідальність якої застрахована, тобто на ОСОБА_2 . Розмір франшизи згідно полісу № 219170762 складає 2 600,00 грн., а отже розмір страхового відшкодування склав 77 400,00 грн.

Таким чином, суд вважає встановленим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» виплата позивачу страхового відшкодування була здійснена у повній відповідності до вимог законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд виходить з того, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 , який керував джерелом підвищеної небезпеки транспортним засобом Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та з вини якої сталось ДТП, має відшкодувати позивачу ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вже було зазначено вище, згідно з висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження № Д7/04/24 від 22 квітня 2024 року, складеним судовим експертом Чивчиш О.П., вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням ПДВ 20% складає 257 416,50 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи хоча і заперечував щодо розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак при цьому, не надав суду будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження іншого розміру завданого власнику автомобіля Toyota RAV-4 Hybrid, ніж той, що заявлений позивачем до стягнення.

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року (а.с. 146-147) по вказаній справі було призначено транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертизи були поставлені такі питання:

- який розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota RAV4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06 квітня 2024 року?

- яка вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06 квітня 2024 року?

Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було виставлено ОСОБА_2 рахунок на оплату вартості експертизи (а.с. 166).

Однак, 02 січня 2025 року до суду з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист про неможливість проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 2986-24 та повернення матеріалів цивільної справи без виконання у зв`язку з несплатою вартості експертизи за рахунком № 751 від 24 жовтня 2024 року (а.с. 171-172).

Отже, за клопотанням відповідача судом призначалась транспортно-товарознавча експертиза для визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota RAV4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак така експертиза не була проведена саме з причини неоплати відповідачем її вартості.

Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки судова транспортно-товарознавча експертиза у вказаній справі призначалась саме за клопотанням відповідача та не була проведена у зв`язку з неоплатою відповідачем її вартості, з урахуванням положень статті 109 ЦПК України, суд оцінює таку поведінку сторони відповідача як ухилення від проведення експертизи, та вважає за можливе визнати факт того, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota RAV4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 257 416,50 грн.

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження іншого розміру завданої матеріальної шкоди, ніж той, що заявлений позивачем до стягнення, стороною відповідача суду не надано.

Враховуючи ненадання стороною відповідача достовірних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої позивачу шкоди, усі наведені ним заперечення щодо зазначеного у висновку судового експерта Чивчиш О.П. № Д7/04/24 від 22 квітня 2024 року опису пошкоджень автомобіля позивача судом до уваги не беруться та відхиляються як недоведені та такі, що спростовуються наявним в матеріалах справи доказами. Більш того, допитаний під час розгляду справи судовий експерт ОСОБА_3 підтвердив, що особисто оглядав автомобіль позивача, зафіксував в протоколі огляду транспортного засобу всі отримані автомобілем внаслідок ДТП пошкодження та врахував їх при складанні висновку № Д7/04/24 від 22 квітня 2024 року.

При розгляді даної справи суд виходить з того, що в обґрунтування заперечень проти позову та підтвердження перед судом наведених обставин, відповідачем не надано суду жодного належного, допустимого та переконливого доказу. Усі заперечення відповідача зводяться лише до його незгоди та невизнання обставин наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог. При цьому, обов`язок доведення перед судом переконливості своєї позиції покладається у рівній мірі як на позивача так і на відповідача. Саме тому, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази та повідомлені сторонами суду обставини, суд вважає переконливішою позицію позивача, оскільки вона підтверджена відповідним доказами, в той час як позиція відповідача ґрунтується виключно на запереченнях та припущеннях, та не підтверджена відповідним засобами доказування.

При цьому, суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки суд розглядає справи виключно в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає встановленим та доведеним, що реальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіль Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 257 416,50 грн.

Враховуючи виплату Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» позивачу страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, у розмірі 77 400,00 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана пошкодженням транспортного засобу у розмірі 180 016,50 грн. (257 416,50 грн. - 77 400,00 грн. = 180 016,50 грн.), а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, згідно приписів ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Так, судом встановлено, що позивачем було понесено витрати на дефекацію автомобіля після ДТП у розмірі 1 872,00 грн., що підтверджується рахунком на оплату № АСР0000728 від 08 квітня 2024 року, виставленим Товариством з обмеженою відповідальністю «Алмаз Сістем» та відповідною квитанцією про оплату (а.с. 19).

Крім того, за складання судовим експертом Чивчиш О.П. висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № Д7/04/24 від 22 квітня 2024 року позивачем було сплачено 6 500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 018200 від 11 квітня 2024 року (а.с. 59).

Враховуючи наведені положення законодавства та приймаючи до уваги те, що позивач для відновлення своїх порушених прав зазнав додаткових витрат, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід також стягнути витрати на дефекацію автомобіля після ДТП у розмірі 1 872,00 грн. та витрати, пов`язані з залученням експерта у розмірі 6 500,00 грн., а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

У статті 1167 ЦК України зазначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 23 ЦК України, передбачає можливість відшкодування моральної шкоди завданої особі внаслідок пошкодження її майна, тобто майна власником якого є ця особа.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла внаслідок винних дій ОСОБА_2 , який скоїв дорожньо-транспортну пригоду та пошкодив майно позивача автомобіль Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , якому протиправними діями ОСОБА_2 були спричинені механічні пошкодження. Вказаний автомобіль належить позивачу на праві приватної власності.

За таких обставин суд вважає, що позивач як власник пошкодженого майна має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує те, що ДТП, внаслідок якого майно позивача - автомобіль Toyota RAV-4 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був пошкоджений, сталось з вини ОСОБА_2 , після ДТП позивач був вимушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з цим змінився звичний уклад його життя, він зазнав вимушених змін, докладав зусилля для відновлення попереднього стану, зазнав негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та протиправними діями ОСОБА_2 .

Враховуючи встановлені обставини, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним та не доведеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Зайцев Є.С., що підтверджується ордером серії АЕ № 1291396 від 03 червня 2024 року (а.с. 12).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

04 червня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Зайцевим О.В. було підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначено перелік виконаних робіт (правничої допомоги), яка була надана ОСОБА_1 , на загальну суму 15 000,00 грн. (а.с. 14), та того ж дня адвокатом Зайцевим О.В. було виставлено ОСОБА_1 рахунок на суму 15 000,00 грн. (а.с. 14 (зворотній бік)), який оплачено згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 04 червня 2024 року (а.с. 15).

Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Зайцева О.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 15 000,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, вартість послуг консультації адвоката, аналізу судової практики, підготовки та відправлення адвокатських запитів та заяви, а також підготовки позовної заяви та представництва інтересів клієнта в суді є очевидно завищеними та такими, що не відповідають складності виконаних адвокатом робіт.

Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат на дефекацію автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, вартості послуг, пов`язаних з залученням експерта, а також позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволені частково, на загальну суму 193 388,50 грн. (180 016,50 грн. + 1 872,00 грн. + 6 500,00 грн. + 3 000,00 грн. = 191 388,50 грн.), за які позивачем було сплачено судовий збір, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 913,88 грн.

Разом з цим, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме замість встановленого розміру 2 383,88 грн. (1% від ціни позову за позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу у розмірі 180 016,50 грн., витрат на дефекацію автомобіля у розмірі 1 872,00 грн., вартості послуг, пов`язаних з залученням експерта у розмірі 6 500,00 грн., а також моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.), було сплачено всього 3 030,08 грн. (квитанція від 26 червня 2024 року на суму 1 818,88 грн. (а.с. 1) та квитанція від 26 червня 2024 року на суму 1 211,20 грн. (а.с. 81)). За таких обставин, суд вважає за потрібне повернути позивачу надміру сплачений судовий збір у розмірі 646,20 грн. (3 030,08 грн. - 2 383,88 грн. = 646,20 грн.).

На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 29, 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 180 016,50 грн. (сто вісімдесят тисяч шістнадцять гривень, 50 копійок), витрати на дефекацію автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1 872,00 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят дві гривні, 00 копійок), вартість послуг, пов`язаних з залученням експерта у розмірі 6 500,00 грн. (шість тисяч п`ятсот гривень, 00 копійок) та в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. (три тисячі гривень, 00 копійок), що разом становить 191 388,50 грн. (сто дев`яносто одна тисяча триста вісімдесят вісім гривень, 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1 913,88 грн. (одна тисяча дев`ятсот тринадцять гривень, 88 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень, 00 копійок).

Судовий збір у розмірі 646,20 грн. (шістсот сорок шість гривень, 20 копійок), сплачений ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ГУК у Дн-кій обл/Чечел.р/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155, Рахунок отримувача UA0004632 квитанцією № 3895-5266-3665-9710 від 26 червня 2024 року повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез