Справа № 353/230/25
Провадження № 2-о/353/29/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.,

за участю: cекретаря судового засідання Гаврилів Х.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою адвоката Бігун Вікторії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

Адвокат Бігун В.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає разом за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 майном будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом безперешкодного користування будинком та речами, які знаходяться в будинку. Заяву обгрунтувала тим, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_1 і вони проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок набутий заявником та її чоловіком за час шлюбу, а тому в силу норм Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю. ОСОБА_2 тривалий час вчиняє психологічне насильство щодо ОСОБА_1 , а саме погрожує знищити особисті речі останньої, принижує, ображає її у нецензурній формі, чим чинить перешкоди у користуванні будинком. З приводу безкінечних конфліктів заявниця зверталася із заявою до відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області.

Вказала, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 необхідно застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний припис у вигляді усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.03.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Розгляд срави призначено в порядку окремого провадження та призначено відкрите судове засідання о 09 год. 30 хв. 27.03.2025 року.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.03.2025 року уточнено анкетні дані заінтересованої особи по даній цивільній справі, змінивши прізвище заінтересованої особи ОСОБА_2 , а саме: з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 заяву підтримала з підстав зазначених в ній, просила її задовольнити. Однак вказала, що жодних перешкод у користуванні майном будинком її дочка їй не чинить, тільки обговорює її вчинки та життя, поширює про неї безпідставні чутки та брехню. Вона хоче знати чому вона це робить.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 заяву не визнала, просила відмовити в її задоволенні.

Суд, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані заявницею на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 16.04.1991 року заявниця ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4 зворот).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності, частка власності 1/1, належить ОСОБА_7 (а.с. 5).

Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 546 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.01.2025 року, складеного старшим інспектором чергової частини відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області майором поліції Паланюком В.В. (а.с. 5 зворот), о 12 год. 13 хв. 17.01.2025 року в чергову частину відділення поліції №5 (м. Тлумач) надійшла письмова заява ОСОБА_1 про те, що її дочка ОСОБА_2 систематично вчиняє конфлікти, обзиває нецензурними словами, погрожує словесно фізичною розправою. Останній конфлікт мав місце 08.01.2025 року близько 10 год. 00 хв. по місцю проживання. По даному факту проводиться перевірка.

Згідно листа-повідомлення відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області № 17384-2025 від 28.01.2025 року (а.с. 6), звернення ОСОБА_1 , що надійшло до відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області по факту конфлікту із дочкою ОСОБА_2 , зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області за № 546 від 17.01.2025 року. У зв`язку з тим, що під час розгляду зазначеного вище звернення не встановлено обставин, які є достатніми для свідчення про вчинення злочину та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, перевірку проведено відповідно до до вимог Закону України «Про звернення громадян». В ході перевірки вжито всіх необхідних та можливих заходів щодо захисту конституційних прав ОСОБА_1 .

Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: (1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; (2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; (3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; (4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; (5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; (6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19) та від 01 вересня 2021 року у справі № 524/992/20 (провадження № 61-16817св20).

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України)

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Брати участь у доказовій діяльності можуть усі особи, які беруть участь у справі, це їх право. Однак доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, на підставі закону стає обов`язком певного суб`єкта.

Заявницею ОСОБА_1 та її представником адвокатом Бігун В.П. не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що її дочка ОСОБА_2 тривалий час вчиняє психологічне насильство щодо ОСОБА_1 , а саме погрожує знищити особисті речі останньої, принижує, ображає її у нецензурній формі, чим чинить перешкоди у користуванні будинком. Таке посилання носить узагальнюючий характер та не містить даних про фактичні обставини, за яких відбулося зазначене психологічне насильство. З єдиного звернення ОСОБА_1 до органу поліції від 17.01.2025 року слідує, що під час розгляду її звернення не встановлено обставин, які є достатніми для свідчення про вчинення ОСОБА_2 злочину, чи інших неправомірних дій. Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»).

Відповідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі за № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Суд приходить висновку, що заявником та її представником не доведено наявність домашнього насильства щодо заявника та не доведено наявність таких ризиків як продовження протиправної поведінки ОСОБА_2 та її вплив на заявника, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків.

Також надані ОСОБА_1 та її представником докази не містять достатньої інформації, що ОСОБА_2 вчинила саме домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, а підстави вважати що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису також відсутні.

У зв`язку із наведеним, суд приходить висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису на даний час слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 13, 76, 77, 81, 89, 259, 263-265, 294, 350-1-350-6, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви адвоката Бігун Вікторії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийН. І. ЛУЩАК

Повне судове рішення складено «31» березня 2025 року.