СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/62/25
ун. № 759/6432/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м.Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новікова Леніна Василівна про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить забезпечити позов шляхом заборони відчуження в цілому чи будь якої частини квартири АДРЕСА_1 , позаяк невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до вашого суду.

В обгрунтування заява вказує, 30.05.1967 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище " ОСОБА_4 " ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_4 народився син ОСОБА_7 . У 1969 році ОСОБА_3 помер. 26.06.1974 року укладений щлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , після одруження ОСОБА_4 стала " ОСОБА_4 ". Подружжя проживали в АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_4 ОСОБА_7. 20.06.2006 року сім`я складом із 3-х осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 приватизували квартиру в якій проживали- по 1/3 частині на кожного. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , Згідно Довідки КП по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва ЖЕО ОСОБА_7 проживав та був прописаний з 07.05.1991 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 разом з сином матір`ю ОСОБА_4 , ОСОБА_4 проживає та зареєстрована за тією ж самою адресою. Повідомлення про відмову від спадщини ОСОБА_4 не заявляла, а отже, вона фактично прийняла спадщину- 1/3 квартири АДРЕСА_1 , що належала покійному ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20.06.2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 , після смерті якогоз гідно Свідоцтва про право на спадщину від 01.03.2012 року ОСОБА_4 стала власником 1/3 квартири у АДРЕСА_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори М.П. Мельник відмовлено ОСОБА_4 у видачі Свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують родинні стосунки з померлим. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18.01.2021 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 07.04.2021 року, після тяжкої хвороби, не встигнувши оформити спадщину померла. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02.10.2024 року по визнано за ОСОБА_12 , ОСОБА_2 та ОСОБА_13 право власності по 1/12 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 . На підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та № 254, виданий 27.02.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., ОСОБА_2 стала власником 3/4 квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_12 (невістка), онуки: ОСОБА_2 та ОСОБА_13 достеменно знали, що у ОСОБА_4 є рідний брат ОСОБА_1 , спадкоємець другої черги за законом. Вважає, що спадкоємці четвертої черги по закону: ОСОБА_12 (невістка), онуки: ОСОБА_2 та ОСОБА_13 навмисно замовчували у приватного нотаріуса та в суді про наявність спадкоємця ОСОБА_1 . Вважають, що ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину отримала не законно,оскільки вона є спадкоємцем п`ятою черги тоді як він є спадкоємцем другої черги. Більш того, на обов`язкове питання державного нотаріуса про наявність інших спадкоємців інформацію про позивача, як спадкоємця, приховала. Про наявність зареєстрованого права власності від 27.02.2025 року на 3/4 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 дізнались 07.03.2025 року з відзиву Київської міської ради по цивільній справі № 737/94/25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, судом встановлено, що така заява не відповідає вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас, ст. 151 ЦПК України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України подана заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення має бути зазначена у заяві про забезпечення позову, оскільки у відповідності до вимог ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

При цьому, питання необхідності застосування зустрічного забезпечення вирішується судом, а не заявником, і саме заявник зобов`язаний вказати, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України вжиття заходів зустрічного забезпечення є не диспозитивним правом суду, а його обов?язком незалежно від майнового стану відповідачів (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 753/2380/18-ц) .

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Враховуючи вищевказані положення процесуального закону, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення у заяві про забезпечення позову є обов`язковими, а питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення вирішується судом з урахуванням обставин забезпечення позову та пропозицій заявника.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім цього, у заяві про забезпечення позову не зазначено ціну позову, про забезпечення якого просить заявник (п. 5 ч. 1 ст. 151 ЦПК), які необхідні для встановлення співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Заявник, в заяві про забезпечення позову вказав про мотиви його звернення з даною заявою до суду - невжиття заходів може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

При цьому заявником не долучено до заяви жодного доказу, що обґрунтовує його вимоги, не вказав ризиків настання обставин, що утруднять або унеможливлять виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, з огляду на відсутність в заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та відсутність ціни позову, про забезпечення якого просить заявник, заяву слід повернути позивачу.

Керуючись ст. ст.151-154 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новікова Леніна Василівна про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє права повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.О. Твердохліб