СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23820/23

пр. № 2/759/259/25

17 березня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Оліфер Т.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про виділ в натурі частини житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2023 р. адвокат Масютін С.О., який здійснює представництво інтересів позивача звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом у якому просить виділити позивачу в натурі в окрему інвентарну одиницю 7/25 частини житлового будинку загальною площею 139 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , визнати за ним право власності на вищевказану частину житлового будинку, припинивши право спільної часткової власності. В обґрунтування позовних вимог вказує на виникнення між позивачем та відповідачами, як співвласниками житлового будинку спорів про порядок використання, розпорядження належної кожному з співвласників будинку часткою, користування і володіння будинком. Позивач неодноразово звертався до співвласників будинку для вирішення питання укладення угоди про спосіб виділення його частки із загального майна, але домовленості між ними не досягнуто. Фактично відповідачі користуються частиною будинку, що перевищує їхню частку. За вказаних обставин позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

19.03.2024 р. від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Оліфер Т.С. надійшов відзив у справі. Як на підставу заперечень вказує, що позивач не звертався до ОСОБА_4 з пропозицією щодо укладення договору про виділ частки в натурі. Твердження позивача про те, що фактично відповідачі користуються частиною майна, що перевищує їхню частку не відповідає дійсності. У висновку експерта №ED-1702-1-1936.21 за результатами проведеного будівельно-технічної експертизи від 16.02.2022 р. не враховано ще одну частку ОСОБА_4 у розмірі 79/200 частин, окрім вказаних 3/20 частин. Окрім того, наявний ще один співвласник спірного домоволодіння - ОСОБА_5 частка якого складає 1/20 та до якого не заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2024 р. провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ реальної частки домоволодіння, що є у спільній частковій власності - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №759/8742/24 за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2024 р. у справі №759/8742/24 позов ОСОБА_4 до Київської міської ради, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Рішення набрало законної сили 05.12.2024 р.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.01.2025 р. відновлено провадження у справі.

17.02.2025 р. від адвоката Оліфер Т.С., яка представляє інтереси відповідача ОСОБА_4 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.02.2025 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку.

Під час дослідження судом доказів, стороною позивача не надано суду оригіналів поданих до суду доказів. Судом встановлювались обставини справи на підставі копій документів. При цьому, позивачем надано суду копії доказів, оригінали яких можуть знаходитись виключно у сторони відповідача.

І. Встановлені судом фактичні обставини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.07.2015 р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 належить 7/25 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_3 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.11.2015 р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 належить 3/20 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_3 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 31.07.1992 р. ОСОБА_6 належить 79/200 частин житлового будинку АДРЕСА_3 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 14.12.2021 р. житловий будинок АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 7/25 частки, ОСОБА_7 1/20 частки, ОСОБА_5 1/20 частки.

Згідно з Висновком експерта № ED-1702-1-1936.21, виконаного до подачі позову на замовлення позивача, за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження, складеним 16.02.2022 р., та Інформаційною довідкою № 290115348 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 14.12.2021 р., співвласниками житлового будинку літ. «А», що є предметом спору, загальною площею 139,0 м2, житловою площею 102,9 м2, по АДРЕСА_3 є: · ОСОБА_4 з часткою 3/20 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.11.2015 за № 3-1007; ОСОБА_1 з часткою 7/25 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2015 за № 7-594; · ОСОБА_7 з часткою 1/20 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.07.2010 за № 3-1463; · ОСОБА_5 з часткою 1/20 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.07.2010 за № 3-1442.

За копією свідоцтва, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16.08.2013 року складено відповідний актовий запис № 13607 Відділом реєстрації смерті у м. Києві (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 16.08.2013).

За копією свідоцтва, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації смертей 16.09.2010 року складено відповідний актовий запис №17074 Відділом реєстрації смерті у м. Києві (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2 від 16.09.2010).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва справа від 04.11.2024 року у справі № 759/8742/24 задоволено позовну заяву ОСОБА_4 до Київської міської ради, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, - про визнання права власності на спадкове майно (наявне в матеріалах справи). Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/40 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був спадкоємцем свого сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прийняв спадщину, проте не оформив своїх спадкових прав.

Під час розгляду справи № 759/8742/24 стало відомо про подання донькою померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_8 заяви від 24.09.2010 про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її батька.

За таких обставин співвласниками житлового будинку літ. «А», що є предметом спору, загальною площею 139,0 м2, житловою площею 102,9 м2, по АДРЕСА_3 , а відповідно і сторонами у даній справі є:

- ОСОБА_4 з частками 3/20, 79/200 та 1/40 на підставі свідоцтв про право на спадщину від 10.11.2015 за № 3-1007 та від 31.07.1992 за № 5с-655 і рішення Святошинського районного суду м. Києва справа від 04.11.2024 року у справі № 759/8742/24 відповідно;

- ОСОБА_1 з часткою 7/25 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2015 за № 7-594;

- ОСОБА_8 з часткою 1/40, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Разом із цим, позовні вимоги заявлені до ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . Заява про уточнення позовних вимог позивачем не подавалась.

Мотиви суду та застосовані норми права.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно із частиною третьою статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, для здійснення виділу майна в натурі зі спільної сумісної власності суд має встановити частки кожного зі співвласників.

Як вбачається з матеріалів позову, не враховано ще одну частку ОСОБА_4 у розмірі 79/200 частин, окрім вказаних 3/20 частин. Окрім того, наявний ще один співвласник спірного домоволодіння спадкоємець ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , частка якого складає 1/20 та до якої не заявлені позовні вимоги.

Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, а тому при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них», який був чинним на час подачі позову.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить з того, що висновком експерта № ED-1702-1-1936.21 від 16.02.2022 р. за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження експерт дійшов висновку про те, що відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити приміщення №1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-1 загальною площею 70.7 м.кв. житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_3 співвласнику ОСОБА_1 з часткою 7/25 в окреме домоволодіння технічно можливо. Однак, в експертному висновку не встановлено відповідність вказаної площі частці позивача у домоволодінні, чи відповідає частка ОСОБА_1 у розмірі 7/25 тим приміщенням, які він фактично займає та просить виділити в натурі. А тому на даному етапі виділ позивачу частки в натурі є неможливим.

Визначальним для виділу частки будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

З метою встановлення технічної можливості виділу частки позивача у справі має бути призначена судова будівельно-технічна експертиза, яка позивачем не заявлялась.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

У постанові Верховного Суду від17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц зазначено, що: «відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183 358 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Натомість у даній справі право власності на земельну ділянку не оформлено. У свою чергу, виділ у добровільному або судовому порядку можливий лише за умови, якщо співвласники оформили право власності або право користування на земельну ділянку під будинком. Без документів на землю виділ часток неможливий.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виділ в натурі частини житлового будинку.

Керуючись ст.ст. 6-13, 18, 19, 77-79, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про виділ в натурі частини житлового будинку, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова