ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4318/24 Номер провадження 22-ц/814/452/25Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар:Пєшков В.О

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Кременчукгаз» на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кременчукгаз» про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив зобов`язати ПрАТ «Кременчукгаз» виготовити проєкт на документацію на монтаж побутового лічильнику обліку природнього газу в квартирі АДРЕСА_1 за рахунок підприємства; зобов`язати ПрАТ «Кременчукгаз» встановити в квартирі АДРЕСА_1 за рахунок підприємства індивідуальний лічильник обліку природнього газу; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 . 14.06.2022 року звернувся до ПрАТ «Кременчукгаз» із заявою про встановлення індивідуального лічильника спожитого природного газу у його квартирі. На його звернення отримав формальну відповідь, в якій зазначено, що ПрАТ «Кременчукгаз» здійснюється встановлення лічильників газу у квартирах за самостійно визначеним графіком, проте відомостей щодо своєї черги у графіку не отримав.

10.04.2023 направив повторне звернення з вимогою негайного встановлення газового лічильнику. Листом від 13.04.2023 повідомлено, що підприємством здійснено оснащення будинку АДРЕСА_2 загальнобудинковим вузлом обліку природного газу, оснащення за рахунок підприємства квартир будинку АДРЕСА_2 індивідуальним лічильником газу у 2023 році ПрАТ «Кременчукгаз» не заплановано.

Таку позицію відповідача вважає неправомірною, оскільки відповідно достатті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ПрАТ «Кременчукгаз» зобов`язане забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Кременчукгаз» про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано ПрАТ «Кременчукгаз» встановити в квартирі АДРЕСА_1 за рахунок підприємства індивідуальний лічильник обліку природнього газу.

Стягнуто з ПрАТ «Кременчукгаз» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В частині позовних вимог про зобов`язання виготовити проєкт на документацію на монтаж побутового лічильнику обліку природнього газу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 9500 грн. відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Кременчукгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 1017,41 грн.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ПрАТ «Кременчукгаз». Скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та їх недоведеності, виходячи з наступного.

Як видно з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд визнав установленою ту обставину, що Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , при цьому в матеріалах справи № 524/4318/24 відсутні будь-які правовстановлюючі документи та/ або відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які б свідчили про наявність у Позивача права власності за вказану квартиру.

За приписами пункту 23 частини 1 статті 1 Закону № 329-VIII побутовий споживач фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення свої жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Згідно з абзацу 63 пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Як вбачається з тексту позовної заяви (абз. 5 стор. 2), Позивач з листопада 2019 року у вищевказаній квартирі не проживає, у зв`язку з чим особисто не використовує в даній квартирі природний газ для власних побутових потреб, а тому не є побутовим споживачем відносно відповідного об`єкту нерухомості.

Враховуючи зазначені вимоги законодавства, Позивач ОСОБА_2 не може вважатися побутовим споживачем послуги з розподілу природного газу, враховуючи наступне.

Позивач ніколи не надавав до Відповідача підписаної ним заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, особисто не сплачував за послуги з розподілу природного газу (оплата послуги наданої до відповідної квартири надходить від ОСОБА_3 , особовий рахунок відкритий теж на її ім`я), інших дій щодо акцептування умов договору розподілу природного газу не вчиняв.

У зв`язку із вказаним ПрАТ «Кременчукгаз» просить скасувати рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27 серпня 2024 року, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, відповідач ПрАТ «Кременчукгаз» є оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Зокрема і в домоволодіння ОСОБА_1 за адресою , кВ. АДРЕСА_1 відтак , позивач є споживачем послуги газопостачання.

10.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Кременчукгаз» із заявою про встановлення індивідуального лічильника спожитого природного газу у його квартирі.

Листом від 13.04.2023 року за вих.№ 29/771 року ПрАТ «Кременчукгаз» повідомило, що на виконання ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» підприємством здійснено оснащення будинку . АДРЕСА_2 загальнобудинковим вузлом обліку природного газу. Оснащення за рахунок підприємства квартир будинку . АДРЕСА_2 індивідуальними лічильниками газу у 2023 році ПрАТ «Кременчукгаз» не заплановано.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону № 1023-XII права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV) цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI, у редакції - чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3533-VI).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Установлено, що ПрАТ «Кременчукгаз» є оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в чинній редакції, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2023 року.

Встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір), цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі газорозподільних систем.

Установлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугвід 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу.

Ураховуючи викладене, оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу, у тому числі безпосередньо індивідуального, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» - забезпечити встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відтак, відмова ПрАТ «Кременчукгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильнику газу не може бути порушеним.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд правильно керувався частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що права позивача не були порушені оскільки останнім не надано доказів, що він є власником чи користувачем квартири АДРЕСА_1 , є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Відповідачем на спростування даних обставин не надано доказів щодо належності вищевказаної квартири іншій особі , чи відсутності у позивача права користування вказаним майном.

Щодо тотожних аргументів відповідача про відсутність порушення прав позивача осільки він не укладав з відповідачем договір та не є споживачем послуг , що надаються відповідачем , в частині оскарження стягнення моральної шкоди , колегія суддів погоджується із судом першої інстанції.

Адже, дійсно , на думку апеляційного суду , відмовою відповідача встановити позивачу індивідуальний лічильник природного газу ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, розмір якої суд вважає співмірною та достатньою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Кременчукгаз» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов