ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1889/25 Справа № 175/2232/22 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Край-МК..», Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-МК..» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Бойко О.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2022року ОСОБА_1 подала в суд позов проти Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-МК..» (далі ТОВ «Край-МК..», Товариство) та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») про стягнення з ПрАТ «УПСК» на її користь матеріальної шкоди в розмірі 24 743,32грн та моральної шкоди в розмірі 60 000,00грн; стягнення з ТОВ «Край-МК..» на її користь матеріальної шкоди в розмірі 13 400,00грн та моральної шкоди в розмірі 440 000,00грн.

Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що 06 жовтня 2020року близько 19год 35хв ОСОБА_2 , будучи офіційно працевлаштованим у ТОВ «Край-МК..» і керуючи технічно справним вантажним спеціалізованим фургоном ізотермічним-В (далі мікроавтобус) марки «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить вказаному Товариству, у темний час доби здійснював рух по сухому покриттю крайньої лівої смуги проїзної частини автодороги М-04 «Знам`янка Луганськ Ізварине» у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, що має по дві смуги для руху у кожному напрямку з розділювальною смугою, та освітлюється зовнішнім електроосвітленням і має необмежену видимість, зі сторони м. Новомосковська у напрямку м. Дніпра.

Під час руху в районі електроопори № 186 на автодорозі М-04 у м. Підгородне водій ОСОБА_2 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість, не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія та грубо порушуючи вимоги дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України «Обмеження максимальної швидкості 40 км/годину», яка діє на даній ділянці вказаної автодороги, слідуючи з перевищенням допустимої швидкості руху зі швидкістю не менш ніж 80,55 км/годину, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її зміни, не маючи жодних перешкод технічного та фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, маючи необмежену видимість проїзної частини та її елементів по ходу свого руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та не надав дорогу пішоходам, внаслідок чого о 19год 35хв 06 жовтня 2020 року здійснив наїзд передньою правою частиною керованого мікроавтобусу марки «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праву бічну частину тіла пішохода ОСОБА_3 та праву бічну частину тіла пішохода ОСОБА_4 , які в цей час перетинали проїзну частину автодороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку його руху.

Внаслідок ДТП пішоходам були спричинені тілесні ушкодження: ОСОБА_3 у вигляді сумісної тупої травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, що ускладнилась розвитком шоку, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і призвели до настання смерті; ОСОБА_4 у вигляді сумісної тупої травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, що ускладнилась розвитком шоку, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення та призвели до настання смерті.

Невиконання ОСОБА_2 вимог пунктів 12.3, 12.9 б) і 18.1 та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, що призвела до смерті пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Під час допиту ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000749 він свою провину визнав та зазначив, що приблизно 8 років працює водієм у ТОВ «Край-МК..» та в той день виконував покладенні на нього обов`язки.

У кримінальному провадженні № 0000749 потерпілими визнано: ОСОБА_5 брат померлого ОСОБА_4 ; ОСОБА_6 донька ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 донька ОСОБА_3 .

Позивачка вказувала, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення діями ОСОБА_2 їй завдано матеріальну шкоду, пов`язану із організацією поховання її батька, та моральну шкоду, пов`язану із загибеллю рідної людини.

Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Край-МК..» була застрахована в ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів № АР8240156 від 22 червня 2020року.

З урахуванням смерті близької людини, непоправної втрати і душевних страждань, позивачка вказувала, що їй завдано моральну шкоду, яка підлягає стягненню з ТОВ «Край-МК..» в розмірі 440 000,00грн, а з ПрАТ «УПСК» в розмірі 60 000,00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2024року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 24 743,32грн та моральну шкоду в розмірі 60 000,00грн. Стягнуто з ТОВ «Край-МК..» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 13 400,00грн та моральну шкоду в розмірі 440 000,00грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки встановлено належність водія, винного у виникненні ДТП, до ТОВ «Край-МК..», саме як працівника, який виконував трудові обов`язки в момент виникнення пригоди; роботодавець та одночасно власник автомобіля застрахував свою цивільно-правову відповідальність за таких обставин, заявлена майнова шкода, спричинена пригодою, в межах ліміту відповідальності підлягає до стягнення із страховика. Моральна шкода заявлена позивачем підлягає до стягнення із страховика в межах ліміту відповідальності, а в більшому розмірі з ТОВ «Край-МК..».

Приймаючи рішення про стягнення моральної шкоди з ТОВ «Край-МК..» суд вказав, що обсяг душевних страждань, спричинених смертю батька позивачки, їх глибину, невідворотність наслідків не мають грошового виразу і не можуть бути нічим компенсовані. Однак, враховуючи заявлені вимоги, досліджені докази, на переконання суду, дають підстави деяким чином відшкодувати позивачеві спричинені душевні страждання шляхом повного задоволення заявлених вимог морального характеру до ТОВ «Край-МК..».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

18 листопада 2024року ТОВ «Край-МК..»подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2024року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «Край-МК..» на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, та висловив вимогу про скасування рішення в цій частині і про відмову у задоволенні позову до ТОВ «Край-МК..».

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що наданий товарний чек на проведення поминального обіду на суму 13 400,00грн не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Заявник зазначав, що поминальний обід не повинен відшкодовуватись, оскільки витрати на поховання складаються з заходів, які проводяться з моменту смерті особи та до поміщення труни з тілом у могилу, облаштуванням та утриманням місця поховання.

Також вважав, що розмір моральної шкоди не обґрунтований, так як позивачка не довела глибину моральних страждань, які виникли в неї внаслідок смерті батька.

Заявник вказував, що Товариство не повинно відшкодовувати моральну шкоду, оскільки саме підприємство виконало всі дії для допуску особи до технічно справного транспортного засобу, а також виконало усі умови дотримання безпеки праці.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що згідно висновку експерта № 1849/508-Е від 21 жовтня 2020року у кримінальній справі № 175/4290/20 встановлено, що під час ДТП постраждалий ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Тобто не міг належним чином контролювати свою поведінку, оцінити небезпеку при перетині проїзної частини та не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Стверджував, що ДТП сталась після закінчення робочого часу ОСОБА_2 та під час його дороги додому після виконання своїх обов`язків. В рамках кримінального провадження № 0000749 ОСОБА_2 зазначав, що рішення про повернення додому не дивлячись на перевищення робочого часу вій прийняв самостійно.

Як співробітник підприємства ОСОБА_7 повинен був виконувати правила посадової інструкції водія автотранспортних засобів з функціональними обов`язками експедитора ТОВ «Край-МК..». Не виконання цієї посадової інструкції, на думку відповідача, звільняє підприємство від відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2024року витребувано з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу; та 02 грудня 2024року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2024року апеляційну скаргу ТОВ «Край-МК..» залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2024року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Край-МК..» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2024року.

16 грудня 2024року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 09?? год 27 лютого 2025року.

У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 25 лютого 2025року про звільнення судді Максюти Ж.І., на підставі розпорядження заступника керівника Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2025року № 342 та у відповідності до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Никифоряк Л.П., судді: Гапонов А.В., Новікова Г.В.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2025року справа прийнята до провадження вказаною колегією суддів та призначена до розгляду на 11?? год 25 березня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами.

06 жовтня 2020року близько 19год 35хв ОСОБА_2 , будучи офіційно працевлаштованим у ТОВ «Край-МК..» і керуючи технічно справним вантажним спеціалізованим фургоном ізотермічним-В (далі мікроавтобус) марки «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить вказаному Товариству, у темний час доби здійснював рух по сухому покриттю крайньої лівої смуги проїзної частини автодороги М-04 «Знам`янка Луганськ Ізварине» у м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, що має по дві смуги для руху у кожному напрямку з розділювальною смугою, та освітлюється зовнішнім електроосвітленням і має необмежену видимість, зі сторони м. Новомосковська у напрямку м. Дніпра.

Під час руху в районі електроопори № 186 на автодорозі М-04 у м. Підгородне водій ОСОБА_2 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість, не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія та грубо порушуючи вимоги дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України «Обмеження максимальної швидкості 40 км/годину», яка діє на даній ділянці вказаної автодороги, слідуючи з перевищенням допустимої швидкості руху зі швидкістю не менш ніж 80,55 км/годину, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її зміни, не маючи жодних перешкод технічного та фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, маючи необмежену видимість проїзної частини та її елементів по ходу свого руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та не надав дорогу пішоходам, внаслідок чого о 19год 35хв 06 жовтня 2020 року здійснив наїзд передньою правою частиною керованого мікроавтобусу марки «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праву бічну частину тіла пішохода ОСОБА_3 та праву бічну частину тіла пішохода ОСОБА_4 , які в цей час перетинали проїзну частину автодороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку його руху.

Внаслідок ДТП пішоходам були спричинені тілесні ушкодження: ОСОБА_3 у вигляді сумісної тупої травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, що ускладнилась розвитком шоку, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і призвели до настання смерті; ОСОБА_4 у вигляді сумісної тупої травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, що ускладнилась розвитком шоку, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення та призвели до настання смерті.

Причиною скоєння ДТП послужили дії водія ОСОБА_2 , який грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.3, 12.9 б) і 18.1 та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України.

Невиконання ОСОБА_2 вимог пунктів 12.3, 12.9 б) і 18.1 та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, що призвела до смерті пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У судовому засіданні при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000749, згідно вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2022року у справі № 175/4290/20 обвинувачений ОСОБА_2 свою провину у вчиненні інкримінованого злочину за наведених вище обставин визнав частково та пояснив, що 06 жовтня 2020року приблизно о 19год 35хв на мікроавтобусі марки «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі у м. Підгородне у крайній лівій смузі зі швидкістю 60-70 км/годину.

Перевищення дозволеної на цій ділянці дороги швидкості було обумовлене тим, що він рухався у суцільному потоці автомобілів у попутному напрямку в одній з ним смузі з такою ж швидкістю. У цей час за 3-4 метри до нерегульованого пішохідного переходу раптово з`явились два пішоходи, які перетинали проїжджу частину зліва на право відносно руху керованого ним автомобіля, яких у світлі фар зустрічних автомобілів раніше не було видно. Вважав, що в цій обстановці не мав ніякої можливості застосувати екстрене гальмування та зупинити автомобіль для уникнення наїзду. Вважав винними у ДТП також пішоходів, які знаходилися у нетверезому стані, через що невірно оцінили дорожню обстановку.

Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_3 .

У вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2022року у кримінальній справі № 175/4290/22 було задоволено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, проте ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022року вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 було скасовано і призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_2 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Край-МК..» і вказаний мікроавтобус знаходився у його службовому користуванні. Під час ДТП ОСОБА_2 повертався із рейсу до м. Дніпро. Трудові відносини ОСОБА_2 з Товариством також підтверджуються наказом № 4-К від 18 квітня 2017року про прийняття на роботу водієм-експедитором з 18 квітня 2017року.

Мікроавтобус марки «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 16 червня 2018року, на праві власності належить ТОВ «Край-МК..».

Згідно повідомленням ТСЦ 1249 від 06 листопада 2020року за № 504 власником транспортного засобу марки «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ТОВ «Край-МК..».

На момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «УПСК» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8240156 від 18 червня 2020року.

Згідно вказаного полісу у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого, в розмірі 260 000,00грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що водій автомобіля ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків, в результаті ДТП скоїв наїзд на пішохода, спричинивши смерть останнього. Та суд виснував що винні дії працівника підтверджено належним чином і вважав що є обґрунтованим розмір моральної шкоди стягнутої з працедавця власника транспортного засобу.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи та судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не визнається володільцем джерела і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки в силу виконання своїх трудових (службових) обов`язків перед володільцем джерела підвищеної небезпеки. Проте якщо громадянину було заборонено управляти джерелом, а він без дозволу скористався ним в особистих цілях, таке діяння вважатиметься неправомірним заволодінням і на нього буде покладено обов`язок відшкодовувати шкоду згідно зі статтею 1187 ЦК України.

Якщо власник передає транспортний засіб іншій особі в технічне управління без належного правового оформлення, то суб`єктом відповідальності є власник транспортного засобу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (див. постанову Верховного Суду від 01 серпня 2019року у справі № 490/898/16-ц).

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції на підставі належним чином досліджених доказів, зробив правильний висновок про наявність підстав для покладення на ТОВ «Край-МК..» обов`язку відшкодувати заподіяну позивачеві матеріальну та моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги Товариства про те, що згідно висновку експерта № 1849/508-Е від 21 жовтня 2020року у кримінальній справі № 175/4290/20 встановлено, що під час ДТП постраждалий ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, тобто не міг належним чином контролювати свою поведінку, оцінити небезпеку при перетині проїзної частини та не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, апеляційний суд не приймає до уваги.

Доказів того, що ОСОБА_3 всупереч вимог ПДР України раптово вийшов чи вибіг на пішохідний перехід у місці ДТП, стороною захисту суду не надано і при розгляді кримінального провадження, а також у даній цивільній справі таких обстави не встановлено судом.

ОСОБА_7 здійснив наїзд на ОСОБА_3 у зоні пішохідного переходу, який згідно матеріалів кримінального провадження та кримінальної справи № 175/4290/20 та підтверджується самим ОСОБА_7 був належним чином освітлений, а сам водій підтвердив, що часто їздив по зазначеній ділянці дороги і добре її знав. Тобто, знав про особливості руху на даній ділянці дороги.

Перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 жодним чином не впливає на факт наїзду належним ТОВ «Край-МК..» транспортним засобом на людину в зоні пішохідного переходу, при достатній освітленості місцевості.

Твердження Товариства, що розмір моральної шкоди не обґрунтований, а позивачка не довела глибину моральних страждань, які виникли в неї внаслідок смерті батька, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки під час ДТП загинув батько позивачки, який є близьким родичем.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з засад розумності та справедливості, ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивачки, яка втратила батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; і відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачки неможливо.

Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі по 440 000,00грн не може вважатися явно завищеним чи надмірним для відповідача.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування, вважає їх мотивованими та обґрунтованими. Апеляційний суд враховує, що передчасна смерть батька позивачки спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Такі висновки судів відповідають усталеним підходам судової практики в частині визначення розміру відшкодування.

Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Подібний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022року у справі № 944/4790/19 (провадження № 61-15852св21).

Доводи апеляційної скарги проте, що ДТП сталась у позаробочий час, а тому Товариство не може нести відповідальність за дії свого працівника, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки ТОВ «Край-МК..» не довело, що ОСОБА_7 неправомірно заволодів транспортним засобом, що відповідно до частини третьої статті 1187 ЦК України покладало б відповідальність на нього.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2024року щодо задоволення позовних вимог про стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди та моральної шкоди, не було предметом оскарження, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-МК..» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2024року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2025року.

Судді: