ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2221/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.,

за участю: секретаря судового засідання Давидюк В.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2022 до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . 06 серпня 2022 року в квартирі сталося залиття з системи централізованого гарячого водопостачання. Відповідно до акту огляду квартири, залиття відбулося внаслідок виривання заглушки на рушникосушарці, розташованій у суміщеному санвузлі квартири № 101 , власником якої є ОСОБА_3 . Відповідно до звіту про визначення матеріального збитку від 05 жовтня 2022 року, збиток складає 95 111, 00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Окрім матеріальної шкоди позивач також просить суд стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/14406/22 між суддями від 21 листопада 2022 року, матеріали позову передано в провадження судді Шаповалової К.В.

1 грудня 2022 року до суду надійшли відомості з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 6 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні на 2 лютого 2023 року.

19 грудня 2022 року відповідачка ОСОБА_3 отримала в суді копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками.

4 січня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву та заява про визнання поважними причини пропуску строку на подання відзиву.

2 лютого 2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він не може бути присутнім у судовому засідання, через зайнятість в іншому судовому процесі за межами м. Києва.

У судовому засіданні 2 лютого 2023 року судом було визнано поважними причини пропуску строку на подання відзиву до суду, прийнято відзив на позовну заяву. Крім того, задоволено клопотання представник позивача про долучення до матеріалів справи довідки ТОВ «Новобудова ЖЕД № 2» та копії акту від 11 серпня 2022 року. Розгляд справи було відкладено за клопотання представника відповідача на 30 березня 2023 року.

У судовому засіданні 30 березня 2023 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення у справі третьої особи ТОВ «Новобудова», задоволено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 30 березня 2023 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу у справі, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; провадження у справі на час проведення будівельно-технічної експертизи було зупинено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року вищевказану ухвалу було залишено без змін.

24 грудня 2024 року від експертної установи на адресу суду надійшов висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 25666/23-42 від 12 грудня 2024 року, та повернуто матеріали цивільної справи № 753/14406/22. Фактично справу було передано судді 13 січня 2025 року.

Ухвалою суду від 14 січня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 5 лютого 2025 року.

20 січня 2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів у справі.

28 січня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат.

3 лютого 2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про допит позивача у справі як свідка, про виклик у судове засідання судового експерта Лісниченка С.В. та про долучення доказів у справі.

У судовому засіданні 5 лютого 2025 року судом було задоволено клопотання представника позивача про допит позивача як свідка, про долучення доказів у справі та про виклик судового експерта, а також відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. У судовому зсіданні було оголошено перерву до 10 березня 2025 року.

7 березня 2025 року до суду від ТОВ «Новобудова» надійшло повідомлення про неможливість вручення судової повістки начальнику ЖЕД 2 ОСОБА_5 , оскільки останній увільнений з роботи через мобілізацію.

У судовому засіданні 10 березня 2025 року судом було заслухано пояснення учасників справи по суті спору, допитано як свідка позивача та заявлених представником відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та оголошено у справі перерву для виклику судового експерта.

11 березня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат та заява про повідомлення суду про зміну позивачкою місця проживання.

12 березня 2025 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 25 березня 2025 року для повторного виклику судового експерта.

12 березня 2025 року від представника відповідача надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи доказів - довідку МСЕК щодо наявності інвалідності у відповідача та копію опису заподіяної позивачці шкоди, який надавався позивачкою відповідачу у порядку досудового врегулювання спору.

Також 12 березня 2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про стягнення судових витрат.

24 березня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про стягнення судових витрат.

У судовому засіданні 25 березня 2025 року було допитано судового експерта ОСОБА_11 , досліджено матеріали справи, відеозапис огляду експертом квартир позивачки та відповідача, долучені до матеріалів справи представником позивача, заслухано додаткові пояснення учасників справи.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 25 червня 2009 року (з урахуванням зміни позивачем прізвища після укладання шлюбу).

Відповідно до повідомлення ТОВ «Новобудова» особовий рахунок на кв АДРЕСА_3 відкрито на ім`я ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_3 підтвердила той факт, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 з 2013 року.

6 серпня 2022 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про залиття від 11 серпня 2022 року, який був складений комісією у складі начальника ЖЕД № 2 ТОВ «Новобудова» ОСОБА_5, майстра ЖЕД № 2 ТОВ «Новобудова» ОСОБА_6, слюсаря-сантехніка ЖЕД № 2 ТОВ «Новобудова» ОСОБА_7 , 6 серпня 2022 року в будинку АДРЕСА_4 трапилось залиття з системи централізованого гарячого водопостачання. Внаслідок залиття заподіяно шкоду житлова кімната: замокання стелі (оздоблення-шпалери) на площі 3 кв.м., відшарування шпалер 3 полотна шириною по 1 м; кухонне приміщення: замокання стелі (оздоблення шпалери) на площі 10,15 кв.м., відшарування шпалер у верхній частині -4 полотна шириною 1 м; коридор: відшарування шпалер у верхній частині - 4 полотна шириною 1 м; суміщений санвузол: замокання стелі (оздоблення гіпсокартон, водоемульсійне фарбування на площі 4,4 кв.м., замокання дверей в санвузлі, замокання підлоги по всій квартирі. Внаслідок залиття не працювали електричні розетки та штучне освітлення в квартирі. Причина залиття: вирвало заглушку на рушникосушарці, розташованій у суміщеному санвузлі квартири № 101 . Рушникосушарка водяна, з нержавіючої сталі, встановлена на відгалуженнях від внутрішньо будинкового стояку ЦГВП з відсікаючими кульовими кранами. Станом на 6 серпня 2022 року нижній кульовий кран на рушникосушарці знаходився у неробочому стані через зламану ручку типу «метелик». Висновки та рекомендації комісії: згідно з розділом 270443-ВК, розробленим інститутом «Київжитлопроект» АТ «Київпроект» в будинку на вул. драгоманова, 1г встановлено рушникосушарки П образні з труб сталевих водогазопровіднихоцинкованих без відсікаючої арматури. Таким чином, рушникосушарка у суміщеному санвузлі квартири № 101 не відповідає проектному рішенню, має місце несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи ЦГВП. Враховуючи непрацюючи стан нижнього кульового крану рушникосушарки, комісія не відкидає вірогідності самовільного втручання мешканців квартири № 101 в роботу приладу як ймовірної причини залиття. Означена рушникосушарка розташована на ділянці внутрішньоквартирних інженерних мереж та знаходиться в межах експлуатаційної відповідальності власника квартири № 101 . Станом на 8 серпня 2022 року працівниками ТОВ «Новобудова» проведено перепакування заглушки, замінено кульові крани на рушникосушарці в суміщеному санвузлі квартири № 101 (а.с. 25, т.1).

Вказаний акт підписаний членами комісії та власником кв № 96 ОСОБА_1 . Підпис власника квартири № 101 - ОСОБА_3 відсутній.

Згідно із актом про залиття від 21 вересня 2022 року який був складений комісією у складі начальника ЖЕД № 2 ТОВ «Новобудова» ОСОБА_5, майстра ЖЕД № 2 ТОВ «Новобудова» ОСОБА_6, слюсаря-сантехніка ЖЕД № 2 ТОВ «Новобудова» ОСОБА_7 , 6 серпня 2022 року в будинку АДРЕСА_4 трапилось залиття з системи централізованого гарячого водопостачання. Внаслідок залиття (після висихання) заподіяно шкоду житлова кімната: стіни (оздоблення-шпалери) на площі 3 кв.м., деформація відшарування шпалер 3 полотна шириною по 1 м та часткове відшарування шпалер на стиках; кухонне приміщення: стіни (оздоблення-шпалери) на площі 4 кв.м, відшарування шпалер у верхній та нижній частині - 3 полотна шириною 1 метр часткове відшарування на стиках; коридор: відшарування шпалер у верхній частині та нижній частині - 4 полотна шириною 1 м, часткове відшарування на стиках на площі- 4,0 м.кв.; суміщений санвузол: на стелі відображаються плями жовтого кольору (оздоблення гіпсокартон, водоемульсійне фарбування) на площі 2,25 кв.м. Причина залиття: вирвало заглушку на рушникосушарці, розташованій у суміщеному санвузлі квартири № 101 . Рушникосушарка водяна, з нержавіючої сталі, встановлена на відгалуженнях від внутрішньо будинкового стояку ЦГВП з відсікаючими кульовими кранами. Станом на 6 серпня 2022 року нижній кульовий кран на рушникосушарці знаходився у неробочому стані через зламану ручку типу «метелик». Висновки та рекомендації комісії: згідно з розділом 270443-ВК, розробленим інститутом «Київжитлопроект» АТ «Київпроект» в будинку на вул. драгоманова, 1г встановлено рушникосушарки П образні з труб сталевих водогазопровіднихоцинкованих без відсікаючої арматури. Таким чином, рушникосушарка у суміщеному санвузлі квартири № 101 не відповідає проектному рішенню, має місце несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи ЦГВП. Враховуючи непрацюючи стан нижнього кульового крану рушникосушарки, комісія не відкидає вірогідності самовільного втручання мешканців квартири № 101 в роботу приладу як ймовірної причини залиття. Означена рушникосушарка розташована на ділянці внутрішньоквартирних інженерних мереж та знаходиться в межах експлуатаційної відповідальності власника квартири № 101 . Станом на 8 серпня 2022 року працівниками ТОВ «Новобудова» проведено перепакування заглушки, замінено кульові крани на рушникосушарці в суміщеному санвузлі квартири № 101 (а.с. 26, т.1).

Заперечуючи проти заявлених вимог, представник відповідача зазначав, що вина відповідачки у залитті не встановлена, оскільки надані акти про залиття не відповідають пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, бо відповідач не була присутня при складанні актів та з актами не ознайомлена, її квартира в день залиття комісією не обстежувалась. Крім того, у акті не зазначено чітко причину залиття, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що спричинила залиття. Крім того, вказав, що судовий експерт, при проведенні призначеної судом експертизи також не встановив вину у залитті саме відповідача. Отже, оскільки, на думку представника відповідача, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між залиттям та діями відповідача, то відповідно відсутні і правові підстави вважати, що відповідачем завдано шкода позивачу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказала, що вона працює майстром у ЖЕД № 2 ТОВ «Новобудова», аварійна служба 7 серпня 2022 року повідомила їм, що відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 . Потім позивач прийшла писати заяву, вона була у квартирі позивачки на наступний день, світла у квартирі не було. Вказала, що у квартиру № 101 , звідки відбулось залиття квартири № 96 був сантехнік, чи ходила вона в ту квартиру не пам`ятає, бо вже пройшло багато часу. Також вказала, що при огляді квартири позивачки відповідачка не була присутня, проте коли її викликали до ЖЕД підписати акт, вона відмовилась. Сам акт складала вона зі слів сантехніка.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що він працює слюсарем-сантехніком в ЖЕД № 2 ТОВ «Новобудова», вказав, що пам`ятає про залиття квартири № 96 в серпні місяці. Зазначив, що саме він приходив за викликом, перекрив труби на 11 поверсі. Вказав, що у квартирі № 101 була вирвана заглушка на рушникосушарці. Також зазначив, що в квартиру поверхом нижче (позивачки) він не ходив, туди ходив майстер з комісією та складали акт про причини залиття та пошкодження, він лише повідомив їм причину залиття. Підтвердив, що підписував акт про залиття.

Допитана у судовому засіданні як свідок позивач, вказала, що після залиття відповідачка прийшла до неї та вони вирішили почекати пару тижнів поки підсохне все. В квартирі тиждень не було світла. Через піру днів їй зателефонували з ЖЕД і сказали, що відповідачка хоче дізнатись об`єми залиття квартири, потім через 4 дні склали акт про залиття. Вони зустрілись із відповідачкою у ЖЕД, їх ознайомили із актом про залиття, проте відповідачка відмовилась його підписувати, бо була незгодна з причинами залиття. Вказала, що вона забрала свій примірник акту, а ЖЕД у своєму примірнику вказало, що відповідачка відмовилась підписувати акт, в її примірнику немає такого запису. Пізніше вони з чоловіком склали пропозицію відповідачки щодо вартості ремонту, за їх підрахунками вийшло десь 5000 грн, проте відповідачка відмовилась відшкодовувати їй таку суму, та через певний час сказала, що ремонт в їх квартирі коштує 2000 грн і вона готова таку суму їм заплатити. Також вказала, що працівники ЖЕД приходили до неї двічі та складали 2 акти, один після залиття, а інший через певний час, коли все підсохло, щоб точно визначити об`єми залиття. При складанні другого акту та огляду її квартири вдруге відповідачки не було. Також вказала, що відповідачка приводила до неї в квартиру свою подругу, яка її ображала, висловлювалась нецензурними словами, все це дуже вплинуло на її емоційний стан та завдало їй моральної шкоди. Також вказала, що відповідачка постійно її звинувачує у тому, що вона підкупила оцінювача, ображає, некоректно спілкується, і це все разом із залиттям та довготривалим вирішенням цього питання завдає їй значних душевних страждань.

Відповідачка у судовому засіданні вказала, що пізно вночі 6 серпня 2022 року відбулось залиття, вона викликала аварійну службу через консьєржів, служба приїхала десь о 22-23 год, сантехнік приїхав без інструментів, питав у неї де перекрити воду та казав, що на 11 поверсі немає вентилів, щоб перекрити воду. Вказала, що квартиранти позивачки зламали в її квартирі крани «метелик», коли намагались перекрити воду. Також зазначила, що її не запрошували на складання ані першого, ані другого актів про залиття, а вже запросили в ЖЕД для їх підписання, вона відмовилась їх підписувати, бо її не було при їх складанні, зі змістом актів вона ознайомилась, заперечень до змісту не мала. Підтвердила, що приходила до позивачки та вони вирішили почекати поки все підсохне, щоб зрозуміти об`єми залиття та що треба ремонтувати. Не заперечувала, що приходила до квартири позивачки із подругою, яка поводила себе не зовсім коректно. 16 серпня 2022 року позивачі дали їй опис, в якому зазначили, що треба ремонтувати, скільки треба шпалер та яка вартість на їх думку. Вона не погодилась із сумою 5000 грн та написала свого їм листа з пропозицією, в якому зазначила, що вартість шпалер становить 875 грн та вартість робіт, щоб їх поклеїти також вартує 875 грн+ клей та інші допоміжні матеріали визначені нею на загальну суму 2000 грн, які вона запропонувала заплатити позивачці. Також вказала, що була у квартирі позивачки, бачили об`єми залиття, все сфотографувала, стеля була суха, мокрі були лише стіни.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Частинами першою, другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Крім того, як зауважує Європейський суд з прав людини, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88).

Також, слід зазначити, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, а якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована - вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Суд відхиляє доводи представника відповідача, щодо того, що акти про залиття є неналежним доказом, бо відповідачка з ними не ознайомлена, оскільки як зазначила особисто відповідач у судовому засіданні та це також підтвердили допитані свідки, відповідач ознайомилась із текстом обох актів, проте відмовилась їх підписувати через те, що їх складали без її присутності. Будь-яких зауважень до змісту актів вона не мала.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що позивач не довела наявність вини відповідачки у залитті, оскільки у актах відсутній запис про чітко визначену причину залиття і судовий експерт також не встановив причину залиття, зважаючи на таке.

В актах про залиття від 11 серпня та 21 вересня 2022 року чітко зазначено, що причиною залиття є «вирвало заглушку на рушникосушарці, розташованій у суміщеному санвузлі квартири № 101 . Рушникосушарка водяна, з нержавіючої сталі, встановлена на відгалуженнях від внутрішньо будинкового стояку ЦГВП з відсікаючими кульовими кранами. Станом на 6 серпня 2022 року нижній кульовий кран на рушникосушарці знаходився у неробочому стані через зламану ручку типу «метелик». Висновки та рекомендації комісії: згідно з розділом 270443-ВК, розробленим інститутом «Київжитлопроект» АТ «Київпроект» в будинку на АДРЕСА_6 встановлено рушникосушарки П образні з труб сталевих водогазопровіднихоцинкованих без відсікаючої арматури. Таким чином, рушникосушарка у суміщеному санвузлі квартири № 101 не відповідає проектному рішенню, має місце несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи ЦГВП».

Крім того, відповідно до відповіді КП «Київтеплоенерго» від 4 квітня 2023 року, 6 серпня 2022 року гідравлічних ударів або інших аварійних ситуацій на обладнанні КП «Київтеплоенерго», яке забезпечує роботу теплопостачання (гаряче водопостачання та опалення) будинку АДРЕСА_6 , не відбувалось (а.с. 50, т.2)

Також ТОВ «Новобудова» листом від 12 квітня 2023 року повідомило про те, що виготовлення гарячої води для потреб будинку здійснюється теплообмінниками індивідуального теплового пункту (ІТП). Подачу гарячої води до помешкань забезпечує загальнобудинкова насосна станція. ІТП та насосна станція будинку оснащені системою автоматики, яка контролює дотримання нормованих параметрів тиску та температури подачі гарячої води. Зокрема, нормований гідравлічний режим у внутрішньобудинкових трубопроводах системи гарячого водопостачання забезпечують датчики системи автоматики насосів та щит керування «Елекон». Враховуючи вищевикладене, припущення щодо збільшення тиску в системі гарячого водопостачання як ймовірної причини аваріє є безпідставними (а.с. 58, т.2).

Неможливість судовим експертом встановити причину залиття, як вбачається, з висновку судового експерта, полягає у тому, що на момент проведення експертизи (огляду ним приміщення відповідачки) технічний стан інженерних систем добрий та відсутні будь-які витоки рідини в квартирі № 101 .

При цьому, суд зауважує, що як вбачається з акту про залиття від 11 серпня 2022 року та це підтверджено особисто відповідачкою у судовому засіданні, ремонтні роботи на її рушникосушарці, зокрема щодо заміни заглушки, були виконані 8 серпня 2022 року, а отже на момент проведення експертизи через 2 роки від дати залиття, встановити причину залиття експертом не вбачалось за можливе.

Також суд зазначає на зауваження представника відповідача щодо форми та змісту актів про залиття, що недотримання форми акта не спростовує факту залиття житлового приміщення. Відповідачкою не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що шкода квартирі № 96 завдана не з її вини. Ані відповідачкою, ані її представником вказані в акті обставини не спростовані, а сам акт не оскаржувався (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 727/2372/18). Посилання на те, що акти були складені без участі відповідачки та без її підпису, не спростовують її вину у залитті квартири та не можуть бути підставою для звільнення відповідачки від відповідальності.

Також суд враховує показання свідків, зокрема сантехніка ОСОБА_7 , який приходив до квартири відповідачки на наступний день та встановив причину залиття квартири позивачки - а саме виривання заглушки на рушникосушарці у санвузлі квартири відповідачки.

Крім того, відповідно до акту від 6 серпня 2022 року, який затверджено начальником АДС ТОВ «Новобудова» вбачається, що вказаний акт підписаний працівниками аварійної служби ТОВ «Новобудова», які о 21:35 год отримали виклик на кв АДРЕСА_3 «на 9 поверсі біжить вода з рушникосушарки кв. 101 ». Як зазначено в акті, при прибутті на будинок ними було обстежено і виконано наступні роботи в присутності власника квартири № 101 : «вирвало заглушку на рушникосушарці, перекрили ХВП та ГВП на ванній кімнаті квартири № 101 ». Станом на 23:20 год причину аварії ліквідовано (а.с. 61, т.2).

Серед іншого сама відповідачка не заперечувала, що її квартира та квартира позивачки були затоплені саме через виривання заглушки на рушникосушарці в її квартирі.

Належних, достатніх та допустимих доказів на спростування вказаного, а також доказів того, що причиною залиття квартири позивача були інші пошкодження, зокрема перепад тиску у мережі, гідроудар, чи інше, не пов`язане із квартирою відповідачки, суду надано не було.

Отже, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачкою у справі доведено та судом під час розгляду справи встановлено належними та достатніми доказами той факт, що залиття квартири АДРЕСА_1 сталось саме з вини власника квартири № 101 (відповідачки).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки майнову шкоду у розмірі 95111 грн.

На підтвердження розміру майнової шкоди позивачем суду надано звіт про визначення матеріальних збитків, нанесених власнику квартири АДРЕСА_1 , внаслідок затоплення, який складений ТОВ «Експерт ІН» від 5 жовтня 2022 року та відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 95111 грн.

Заперечуючи проти визначеної вартості матеріального збитку, представником відповідача було подано клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ Лісниченка С.В. від 12 грудня 2024 року № 25666/23-42 вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) квартири АДРЕСА_1 становить 50136 грн.

За клопотанням представника позивача судом було допитано судового експерта ОСОБА_11 у судовому засіданні з метою роз`яснення наданого ним висновку та надання відповідей на питання учасників справи.

Зокрема судовий експерт ОСОБА_11 вказав, що при визначені ним розміру завданої матеріальної шкоди ним враховувався коефіцієнт фізичного зносу 5%. Інформація про це у самому висновку не вказана, а зазначено лише, що технічний стан опоряджувальних покриттів квартири характеризується як добрий, а тому ним і був визначений такий відсоток. Також експерт вказав, що не враховував у вартість матеріального збитку зняття та встановлення багетів, плінтусів на лиштви при демонтажу та обклеюванні стін шпалерами, оскільки на його переконання, шпалери у квартирі позивачки поклеєні до багетів, лиштви та плінтусів, тобто шпалери клеїлись в стик до багетів, лиштви та плінтусів. Вказав, що для обклеювання стін шпалерами непотрібно демонтувати розетки, а необхідно лише зняти «коробки» розеток і вартість по їх зняттю/встановленню врахована ним у вартість робіт щодо демонтажу шпалер та обклеювання шпалерами. Пояснив, що ним не враховувались роботи по демонтажу та обклеюванню стель шпалерами, оскільки ним не зафіксовано пошкодження стель у квартирі, лише у санвузлі. Стосовно заміни 10 плиток у санвузлі судовий експерт пояснив, що наразі не може дати відповідь на питання чому ним визначено було заміну саме 10 плиток, так він встановив при проведенні обстеження квартири, крім того вказав, що на його думку на той час коли він проводив експертизу у магазинах міста можна було придбати таку саму плитку, а тому не потрібно було перекладати плитку по всьому санвузлу, а лише замінити 10 шт, також вказав, що якусь із плиток можна зняти, провести роботи по шпаклюванню стін та поставити ту саму плитку на місце. Також зазначив, що прибирання ним не включено у вартість робіт окремим пунктом як навантаження та перевезення будівельного сміття, оскільки вартість таких робіт включено в самі ремонтні роботи, як то передбачено Методикою. Вартість саме робіт ним визначалась з урахуванням Методики, а не середньо ринкових цін на послуги, оскільки відсутнє таке поняття як ринкова вартість робіт, а вартість матеріалів ним визначалась з урахуванням інформації, наявної на електронних ресурсах (враховувалась середня вартість). Загалом зазначив про те, що ним визначався розмір завданої матеріальної шкоди із розрахунку необхідного саме для відновлення квартири після залиття, а не покращення стану квартири.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 688/1979/17 висловлено правову позицію, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з?ясувати: достатність поданих експертові об?єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Такої оцінки висновки судів першої та апеляційної інстанції не містять. При цьому під неясністю слід розуміти нечіткість, розпливчатість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта. А недостатньо повним є висновок, заснований на дослідженні не всіх наданих експертові об?єктів або що не містить вичерпних відповідей експерта на всі поставлені питання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц, визначаючи кошторисну вартість ремонтних робіт, експерт виходить із загальної площі приміщень пошкоджених внаслідок залиття, в яких підлягають заміні шпалери/лінолеум, а не з площі виявлених пошкоджень.

Дослідивши висновок судового експерта, з урахуванням наданих ним пояснень у судовому засіданні, суд відхиляє висновок судового експерта, з урахуванням такого. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу його складових визначається шляхом застосування методу прямого відтворення. Вартість відтворення - визначена на дату оцінки - поточна вартість витрат на створення (придбання) нового об?єкта, який є ідентичним об?єкту оцінки. Отже метод розрахунку реальних збитків повинен базуватися на аналізі можливості фізичного відновлення об?єкта, який зазнав пошкодження. Має відбуватись відновлення цілісного оздоблення до стану що передував події затоплення. Проте, експерт використав метод порівняння (стор 4 висновку), який використовується лише у разі неможливості фізичного відновлення пошкодженого майна або у разі, коли вартість його відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу більша ніж вартість самого об"єкта. Квартира до цього часу не відремонтована та враховуючи об`єми залиття, відновленню у даній справі підлягають всі приміщення квартири, а не окремо взяті відшаровані шпалери чи частина плитки у санвузлі. Також суд зазначає, що судовий висновок не містить будь-якого мотивування чому у санвузлі заміні підлягає лише 10 плиток, а не вся стіна, на якій відбулось «відставання» плитки. При цьому пояснення, надані експертом у судовому засіданні про те, що на його думку на разі можна придбати аналогічну плитку у магазинах, а також те, що частково зняту плитку можна використати повторно, є неспроможними, з точки зору відсутності будь-яких доказів його слів, вказане є лише припущенням судового експерта, що не є допустимим у цьому випадку. Поряд з цим, у судовому засіданні експерт вказав, що перевірити чи дійсно необхідно замінити саме 10 плиток у санвузлі наразі неможливо. Крім того, суд зауважує, що з судового висновку вбачається, що при визначені вартості ремонтно-відновлювальних робіт, судовим експертом застосовано коефіцієнт фізичного зносу, при цьому у всьому тексту висновку та у доданому кошторисі не зазначає, який саме розмір коефіцієнту було застосовано експертом, така інформація була отримана виключно у судовому засіданні при допиті експерта, який вказав, що брав до уваги коефіцієнт фізичного зносу - 5%. Також суд не погоджується з твердженням судового експерта про те, що знімання та обклеювання квартири шпалерами не потребує зняття стельових багетів, плінтусів та лиштви, оскільки, на його думку, шпалери у квартирі поклеєні до багетів, плінтусів та лиштви, бо на долучених експертом до висновку фото вказане неможливо встановити, а на дослідженому судом у судовому засіданні відеозаписі обстеження квартири позивачки при огляді її експертом, здійснений представником позивача, твердження експерта не знайшли свого підтвердження. Крім того, у судовому засіданні експерт вказав, що ним у ремонтні роботи по зняттю та обклеюванню квартири шпалерами включена вартість робіт по зняттю/встановленню коробок розеток та вимикачів, в той же час, з судового висновку та долученого до нього кошторису вказане встановити не можливо, відсутні будь-які належні розрахунки, записи які б дозволили встановити та перевірити вказане судом у судовому засіданні. Також у висновку судового експерта відсутні повністю інформація щодо необхідності проведення ремонтних робіт (та, відповідно не враховано це у загальну суму вартості) стелі по квартирі позивачки, з урахуванням того, що відповідно до акту залиття від 11 серпня 2022 року встановлено замокання стелі у кімнаті та кухні, які оздоблені шпалерами. Також у долученому до висновку кошторисі не враховано очищення квартири від будівельного сміття, а перевірити пояснення експерта про те, що такі включені у вартість ремонтно-відновлювальних робіт, з урахуванням змісту висновку та долученого до нього кошторису- не вбачається за можливе.

Таким чином, враховуючи те, що судом відхилено висновок судового експерта, суд приймає до уваги звіт про визначення матеріальних збитків, складений ТОВ «Експерт ІН» та доходить висновку, що вимога позивачки про стягнення з відповідачки майнової шкоди у розмірі 95111 грн є обґрунтованою, підтвердженою належними та достатніми доказами, а тому підлягає задоволенню.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що такий звіт від 5 жовтня 2022 року втратив свою чинність станом на час ухвалення судом рішення, бо в ньому зазначено, що строк його дії 1 рік, оскільки такий звіт був долучений до позовної заяви, яка подана 16 листопада 2022 року, а час перебування справи у провадженні суду не анулює такий звіт.

Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у розмірі 30000 грн, яку обґрунтували тим, що пошкодження квартири завдало їй душевних страждань, вплинуло на їх звичний ритм життя, вона вже 3 роки не може використовувати квартиру за призначення, проживати в ній, що впливає на її душевний спокій, квартира втратила естетичний вигляд, вона витратила значну частину часу для звернення до відповідача для вирішення питання у досудовому порядку, поїздки до ЖЕД№ 2, звернення до адвоката. Вона неодноразово пропонувала відповідачці мирне вирішення питання, проте відповідачкою відхилялись всі її пропозиції, натомість відповідачка звинувачувала її постійно у тому, що вона підкупила оцінювача, а також приводила до її квартиру свою подругу, яка ображала позивачку.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно положень пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд доходить висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, у зв`язку з залиттям її квартири з вини відповідачки, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачки, завданих неправомірними діями відповідача, час протягом якого квартира позивачки перебуває у стані пошкодження (майже 3 роки), що також спричинено певними діями відповідачки, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і доходить висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди до 5 000 грн.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи все вище зазначена, з огляду на те, що відповідач та її представник не спростувала належними та допустимими доказами її вини у залитті квартири позивача, зважаючи на те, що у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди і саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, з огляду на прийнятий до уваги судом саме звіт про вартість матеріального збитку та відхилення висновку судового експерта, з підстав, зазначених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі: майнова шкода - 95111 грн, моральна шкода - 5000 грн.

Також судом установлено, що позивач понесла витрати на складання звіту в розмірі 7500 грн (а.с. 59-60), та враховуючи те, що судом при визначені розміру майнової шкоди взято до уваги саме звіт ТОВ «Експерт ІН», вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати відповідача на оплату вартості проведеної судової експертизи залишаються за відповідачкою, з урахуванням того, що судом висновок експерта було відхилено.

Також представником позивача протягом всього часу розгляду справи подавались до суду заяви про стягнення витрат на правову допомогу та у судовому засіданні позивачка і її представник просили стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 46050 грн.

В свою чергу, представник відповідача також подав до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу та просив стягнути з позивачки на користь відповідачки 20000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Отже, нормами чинного законодавства визначено право сторін договору про надання правової допомоги визначати вартість наданих/отриманих послуг на власний розсуд чи фіксованою сумою чи обрахунком з урахуванням вартості однієї години роботи та кількості потрачених годин. При цьому, виконавець, який надає певний вид послуг має право на власний розсуд, в залежності від складності певної дії, визначати вартість її за годину.

Щодо розміру витрат на правову допомогу, заявлених представником позивача.

Представником позивача до матеріалів справи надано копію договору про надання правничої допомоги від 27 жовтня 2022 року № 08/22, відповідно до пункту 3.1 якого погодинна вартість послуг адвоката встановлюється та оплачується клієнтом згідно розцінок АБ, а саме з розрахунку 3000 грн за годину роботи.

Відповідно до додатку 1 до договору про надання правничої допомоги від 27 жовтня 2022 року клієнт доручає, а адвокат АБ зобов`язується надати правничу допомогу у справі про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Участь адвоката у судових засіданнях оплачується за погодинною формою оплати згідно договору. Попередній (орієнтовний) розрахунок був визначений у сумі 41500 грн.

До матеріалів справи стороною позивача були долучені акти наданих послуг від 16 листопада 2022 року, 2 лютого 2023 року, 30 березня 2023 року, 7 квітня 2023 року, 5 грудня 2024 року, 6 лютого 2025 року, 10 березня 2025 року, 12 березня 2025 року, в яких зазначено найменування наданих адвокатом послуг, кількість витраченого часу (години, хвилини), вартість за 1 годину (3000 грн) та загальна сума. Також долучені копії платіжних доручень, квитанцій на підтвердження сплати позивачкою актів наданих послуг у визначених сумах.

Таким чином, представником позивача суду надано докази надання правничої допомоги та сплати позивачкою таких послуг на загальну суму 46050 грн.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Судом не враховується визначена представником позивача сума у розмірі 1020 грн за підготовку, подання заяви про стягнення судових витрат, з огляду на те, що така заява є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування, зокрема, правової допомоги, а також кошти у розмірі 1020 грн за подання клопотання про витребування доказів, з урахуванням того, що у його задоволенні судом було відмовлено.

Судом також не беруться до уваги витрати позивача у розмірі 5130 грн за підготовку та направлення клопотань про ознайомлення з матеріалами справи, підготовку та направлення клопотання про видачу копії технічного запису судового засідання, підготовку та направлення клопотання про допит позивача як свідка та виклик у судове засідання судового експерта, підготовку та направлення заяви про зміну місця реєстрації позивача, з урахуванням того, що вони не були вкрай необхідними.

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на неврахуванням судом частини витрат на правову допомогу, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення витрат позивача на правову допомогу, зокрема з огляду на те, що відповідачка має 2 групу інвалідності, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, зважаючи на те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 15000 грн.

Щодо розміру витрат на правову допомогу, заявлених представником відповідача.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу у цій справі представником відповідача було надано суду копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 2 січня 2023 року, відповідно до умов якого адвокат бере на себе обов`язок надання послуг з представництва клієнта у цивільній справі № 753/14406/22, вартість послуг адвоката становить 20000 грн.

Представником позивача не заявлялись клопотання про неспівмірність заявлених витрат чи клопотання про зменшення їх розміру.

Відповідно до статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, а саме на 80%, відповідно з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума, що становить 20%, у задоволенні яких судом було відмовлено, тобто 4000 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи приписи частини 10 статті 141 ЦПК України, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 11000 грн (15000 грн (з відповідача на користь позивача) - 4000 грн (з позивача на користь відповідача).

Поряд з цим суд зазначає, що з урахуванням того, що відповідно до довідки МСЕ від 18 червня 2003 року відповідач ОСОБА_3 має 2 групу інвалідності безстроково, вона в силу норм ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні із позовом до суду, позивач просила стягнути з відповідача 95111 грн майнової шкоди та 30000 грн моральної шкоди, отже ціна позову становила 125111 грн, та судовий збір, відповідно до приписів ЗУ «Про судовий збір» та ставок судового збору станом на 2022 рік становить 1251,11 грн (вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (постанова КЦС ВС від 28 листопада 2018 р. у справі № 761/11472/15-ц; ухвала КЦС ВС від 08 липня 2020 року у справі № 213/4130/19).

Позивачкою при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн, тобто у більшому розмірі, ніж визначено відповідними нормами.

Отже, враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, розмір судового збору, який підлягає компенсації позивачу, з огляду на звільнення відповідача від сплати судового збору, становить 1001,11 грн.

Відповідно до статті 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи наведене та керуючись, статтями 15, 16, 22, 322, 346, 386, 1166, 1192 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 95111 грн, у відшкодування моральної шкоди - 5000 грн, судові витрати у розмірі 18500 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1001,11 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_7

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_8

Повний текст судового рішення складено 1 квітня 2025 року.

Суддя К.В. Шаповалова