Справа №345/1064/25
Провадження № 2-о/345/93/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2025 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гапоненка Р.В.,

з участю секретаря судового засідання Баран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області, Калуський міський центр соціальних служб про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо тимчасового обмеження прав чоловіка ОСОБА_2 , яким просила вжити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; обмежити спілкування з постраждалим сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця проживання та інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, якщо вони за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборони вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс- повідомлення) з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.02.2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. Після цього, своєї поведінки не змінив, продовжує вчиняти скандали, вживаючи при цьому нецензурну лексику, погрожує фізичною розправою. Отже, дії ОСОБА_2 (приниження, переслідування, постійні образи, залякування, побої) викликають побоювання за свою безпеку та безпеку дитини, від чого вона не може особисто себе захистити, тому просить застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис, щоб забезпечив дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків строком на 6 місяців.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви про видачу обмежувального припису підтримує.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд заяви.

Представник Служба у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області Л.Дзундза в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при винесенні рішення просить суд врахувати законні права та інтереси малолітнього ОСОБА_3 .

Представник заінтересованої особи Калуського міського центру соціальних служб Калуської міської ради Ящишин В.Л. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заяву про видачу обмежувального припису підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Із доказів до заяви про видачу обмежувального припису додано копію постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.02.2025 року по справі № 345/7018/25, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, та призначено стягнення з врахуванням ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 (п`ятсот десять) гривень. З даної постанови вбачається що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 25.12.2024 о 11:30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив дії фізичного характеру відносно своєї дружини, а саме: застосував фізичне насильство, що не спричинило тілесних ушкоджень, у формі ляпаса, внаслідок чого була завдана шкода фізичному здоров`ю та шкода психологічного характеру. Крім того, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 о 11:30 год., умисно вчинив дії фізичного характеру відносно своєї дружини у присутності малолітнього сина, а саме: застосував фізичне насильство, що не спричинило тілесних ушкоджень, у формі ляпаса, внаслідок чого була завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої та психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_3 .

Окрім цього з копії акту оцінки потреб сім`ї особи від 23.12.2024 складеного фахівцем Калуського міського центру соціальних служб Калуської міської ради ОСОБА_4 вбачається, що зі слів матері дитина була присутня при вчиненні дій зі сторони батька по відношенні до матері і відповідно у дитини є тривога та страх. За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що основними ознаками та чинниками, що спричиняють СЖО, є систематичне домашнє насильство зі сторони чоловіка ОСОБА_2 психологічної, фізичної, економічної форми. Потреба залучення КМЦВПД для подання позовної заяви в суд на обмежувальний припис.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року за № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 3 Закону № 2229-VIII, визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких батьки.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону №2 229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Наведені висновки сформульовано у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19).

Статтею 3506 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із змісту ст. 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Заявник не звертався із клопотанням про витребування доказів та не надав жодних інших доказів систематичності та продовжуваності встановлених фактів неправомірних дій щодо нього винної особи.

Заявнця посилається на те, що ОСОБА_2 тривалий час вчиняє психологічне та фізичне насильство проти неї та їхнього сина, а саме вчиняє різноманітні погрози, принижує, ображає у нецензурній формі та заподіює тілесні ушкодження, все це відбувається в присутності дитини, але до органів Національної поліції України з приводу фактів психологічного та фізичного насильства над нею та сином з боку чоловіка звернулася лише один раз.

Із постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.02.2025 року по справі № 345/7018/25 не вбачається повторності, систематичності вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 ТА ОСОБА_3 .

Тобто заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків домашнього насильства, або продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 95, 258, 259, 263-265, 350-1, 350-8, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: