Провадження №2-з/752/54/25
У Х В А Л А

іменем України

26.03.2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Моркотун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва вд 24 липня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулася у суд з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини.Зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з основним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. (а.с. 141)

Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року задоволено частково заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову. Постановлено заборонити ОСОБА_1 чинити будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод матері ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні, проведенні спільного часу разом з сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька - ОСОБА_1 . Встановити тимчасовий графік перебування дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 до ухвалення судом рішення у даній справі, а саме:

щотижня кожного понеділка, середи, п`ятниці з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.,

першої та третьої суботи та неділі кожного місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 17 год. 00 хв. неділі за місцем проживання матері ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) без присутності батька - ОСОБА_1 . В іншій частині вимог заяви - відмовити.

ОСОБА_1 звернувся у суд з заявою про забезпечення позову. Просить заборонити виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька - ОСОБА_1 .

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що починаючи з 02.03.2025 року ОСОБА_3 всупереч приписам вищевказаного судового рішення утримує дитину у себе поза встановленим судом тимчасовим графіком та не повертає батьку, а з 09.03.2025 року стягувач разом з дитиною залишила місце свого фактичного проживання, на телефонні дзвінки не відповідає та на даний час фактичне місце її перебування разом з дитиною невідомо, з приводу чого заявник також звернувся до Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві.

Враховуючи наявність умисних дій з боку відповідача щодо перешкоджання позивачу у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зміну місця проживання відповідачкою одночасно з незаконним всупереч постанові суду утриманням дитини у себе, неповідомлення її та дитини фактичного на даний час місця проживання, невихід тривалий час на зв"язок, зловживання відповідачкою алкогольними напоями та проживання матері відповідачки на території РФ, куди відповідачка має можливість виїхати без отримання згоди позивача, користуючись запровадженням на території України воєнного стану (п. 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України), на думку заявника, існують об"єктивні підстави вважати, що відповідачкою розпочато вчинення активних дій, направлених на уникнення виконання можливого судового рішення про визначення місця проживання дитини у разі ухвалення такого рішення на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_3 надіслала до суду письмові заперечення на заяву про забезпечення позову. Просить відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на її безпідставність.

Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц та від 12.02.2020 року у справі №28/162/19.

Враховуючи зазначене, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони здійснювати виїзд за кордон його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Таким чином, в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 31 березня 2025 року.

Суддя: