ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелих Юлія Валентинівна про визнання права власності у спільній сумісній власності на земельну ділянку в порядку спадкування та визначення розміру частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач звернулась до суду з цим позовом, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0209, а також визначити розмір частки у спільній власності на цю земельну ділянку.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого майна, увійшла частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1421 га з кадастровим номером :01:005:0209, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 за життя заповіт не склав, тому, відповідно до ч. 2 ст. 1223, 1261 ЦК України, право на спадкування за законом одержали ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_5 (донька) та ОСОБА_2 (син) як спадкоємці першої черги.

18.04.2023 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. завела спадкову справу № 6/2023, щодо майна померлого ОСОБА_4 , зареєстровану у спадковому реєстрі за № 70534708.

До складу спадщини увійшла частина на праві спільної часткової власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; однак частина зазначеного житлового будинку належала чоловікові, яка перейшла йому у спадок від матері, а інша частина будинку успадкована братом чоловіка ОСОБА_3 .

18.04.2024 року позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Проте реалізувати належним чином своє право на спадкування земельної ділянки не може, оскільки їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначений житловий будинок, у зв`язку з тим, що земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності її померлому чоловіку та його брату ОСОБА_3 і розмір часток співвласників у праві спільної власності відповідно не визначений. Цими обставинами обгрунтована відмова нотаріуса у чиненні нотаріальної дії.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 24.02.2025, також витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 24.03.2025 року.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на підготовчому судовому засіданні повідомив суд про визнання позову, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелих Юлія Валентинівна про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилась, подала заяву про неможливість бути присутньою у судовому засіданні через велике навантаження у роботі, просить розгляд справи здійснювати без її участі та повідомити про прийняте судом рішення.

В судовому засіданні 24.03.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 31.03.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 16.10.1993 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . При реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини змінено на прізвище чоловіка « ОСОБА_7 ».

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про, відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , 26.10.2022 Київський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) склав актовий запис №20252.

Відповідно до відомостей спадкової справи №6/2023 ОСОБА_4 заповіт не склав.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_2 (син, відповідач у справі) та ОСОБА_8 (донька) як спадкоємці першої черги. ОСОБА_8 скористалась правом, передбаченим ч. 2 ст. 1274 ЦК України, та відмовилась від належної їй частини у спадковому майні на користь ОСОБА_1 (позивача).

Відповідно до договору про поділ спадкового майна від 18.04.2024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №361, ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (син померлого, відповідач) розподілили спадкове майно, яке увійшло до спадкової маси після померлого ОСОБА_4 . Згідно з визначеним сторонами цього договору розподілом, ОСОБА_2 (сину) перейшов на праві приватної власності транспортний засіб, решта майна перейшла у власність ОСОБА_1 (позивача).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також на частину земельної ділянки, на якій розташований зазначений житловий будинок.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 6883359 від 25.07.2013, а також з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 6883856) від 05.07.2013 року та Довідкою про відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 238923448 від 28.12.2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0209, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1421 га належить на праві спільної сумісної власності померлому чоловіку позивачки ОСОБА_4 розмір частки 1/1 та брату померлого ОСОБА_3 розмір частки 1/1.

Зазначена земельна ділянка рішеннями Кожанської селищної ради від 10.12.2008 року № 5-3726 (зі змінами рішенням № 6.2.-1 від 25.12.2012 року) та від 03.07.2013 року № 4-2-3 безкоштовно передана у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. листом від 18.04.2024 вих. №36102-14 повідомила позивача про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину стосовно частки у праві власності на земельну ділянку, оскільки у правовстановлюючому документі наявні відомості про те, що ця земельна ділянка належить померлому на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 . В реєстрі Речових прав на нерухове майно вказані частки зазначені кожному 1/1, у зв`язку з чим неможливо встановити розмір частки спадкоємця.

Також суд дослідив у судовому засіданні надану нотаріусом на вимогу суду спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповіднодо ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, способу захисту/відновлення порушеного права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав ? це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Зі змісту поданого до суду позову вбачається, що підставою для звернення до суду слугувала відмова державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. Причиною такої відмови стала та обставина, що у правовстановлюючому документі, який підтверджує право власності спадкодавця на це майн, наявні відомості про те, що ця земельна ділянка належить померлому на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 . В реєстрі Речових прав на нерухове майно вказані частки зазначені кожному 1/1, у зв`язку з чим неможливо встановити розмір частки спадкоємця.

Вказана обставина відповідно до вимог чинного законодавства є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Тобто підстави для оскарження дій нотаріуса відсутні.

Водночас, неможливість оформити свої спадкові справа у зв`язку з вказаним порушує права позивача.

Отже, позивач позбавлена можливості захистити своє право власності інакше, ніж звернутись до суду з цим позовом.

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Суд встановив, що спадкодавець за життя набув право власності на земельну ділянку.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 6883856) від 05.07.2013 року та Довідкою про відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 238923448 від 28.12.2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0209 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1421 га належить на праві спільної сумісної власності померлому чоловіку позивачки ОСОБА_4 розмір частки 1/1 та брату померлого ОСОБА_3 розмір частки 1/1.

Зазначена земельна ділянка рішеннями Кожанської селищної ради від 10.12.2008 року № 5-3726 (зі змінами рішенням № 6.2.-1 від 25.12.2012 року) та від 03.07.2013 року № 4-2-3 безкоштовно передана у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Крім цього, суд встановив, що, відповідно до матеріалів спадкової справи №6/2023 до майна померлого ОСОБА_4 належала частка у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Отже, до спадкової маси ОСОБА_4 входила належна йому на праві власності частина означеного житлового будинку, а також частка у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку, на якій розташований цей будинок.

З огляду на це суд бере до уваги таке.

Спірні правовідносини щодо спадкування права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, визначення розміру частки у праві у спільній сумісній власності на земельну ділянку та виділення її в натурі регулюються нормами ЗК України та нормами ЦК України.

Правовідносини щодо визначення частки на земельну ділянку у спадковому майні регулюються Книгою шостою «Спадкове право» ЦК України, а правовідносини щодо виділу в натурі у власність частки земельної ділянки у розмірі, що відповідає частці на будинок ? главою 26 ЦК України «Право спільної власності» та главою 14 Земельного Кодексу України (далі ? ЗК України) «Право власності на землю».

Згідно з частиною третьою статті другої ЗК України (тут і далі ? в редакції, чинній на час прийняття спадщини позивачем), об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на час прийняття спадщини позивачем), спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно зі статтею 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частинами першою, другою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановлені судом обставини, зокрема те, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0209 належала на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_4 та його брату ОСОБА_3 , свідчать, що позивач ОСОБА_1 після смерті чоловіка успадкувала, зокрема частку у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку.

Отже, відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України ОСОБА_1 , прийнявши у спадщину після смерті, зокрема частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, як її співвласник, вправі ставити питання про виділ його частки з об`єкта нерухомого майна ? земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0209.

Згідно з частинами другою-п`ятою статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми права виділ частки зі спільного майна ? це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що, виходячи з системного аналізу положень статей 372, 377, 1225 ЦК України та статей 89, 120 ЗК України, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач є власником частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, прийнявши спадщину після смерті чоловіка у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку під цим будинком, має право на ту частину земельної ділянки, на якій цей будинок розміщений, а також на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Отже, за відсутності угоди між співвласниками про порядок користування земельною ділянкою, розмір частки співвласника на земельну ділянку визначається, виходячи з розміру його частки у будинку, який розташований на цій земельній ділянці, тому розмір частки ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку, складає , яка відповідає її частці у праві власності на будинок.

Аналогічний правовий висновок у тотожних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 466/9302/15-ц (провадження № 61-5308св19), від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/6406/16-ц (провадження № 61-7173св18).

Цей висновок, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому суд звертаєувагу, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна правова природа такої власності передбачає, що співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

З огляду на встановлені обставини цієї справи та їх підтвердження належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог цього позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелих Юлія Валентинівна про визнання права власності у спільній сумісній власності на земельну ділянку в порядку спадкування та визначення розміру частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0209, загальною площею 0,1421 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Визнати розмір частки ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0209, загальною площею 0,1421 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 31.03.2025.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пелих Юлія Валентинівна, місце знаходження: АДРЕСА_4 .

Суддя Сніжана АНАПРІЮК