Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2025 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі: головуючого судді Репушевської О.В.,

за участі секретаря судового засідання Рябощук О.В.,

розглянувши у судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження в смт.Криве Озеро цивільну справу №479/1429/24 за позовом ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат - Курченко В.М.

відповідач Кривоозерська селищна рада

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Курченка В.М. звернулася до суду з позовом до Кривоозерської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , вказуючи на те, що вона являється спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки Кривоозерською державною нотаріальною конторою їй відмовлено в оформленні спадкових прав на зазначене спадкове майно, позивач просить про задоволення позову.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, відповідно до якої просив справу слухати за відсутності представника Кривоозерської селищної радиПервомайського району Миколаївської області, позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем.

Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі позивача та відповідача, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору.

Дослідивши матеріали справи, надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Кривоозерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 19 жовтня 2023 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , що належав їй, та підтверджується договором купівлі продажу нерухомого майна №365 від 01 листопада 2000 року (а.с.10-11).

Згідно даних довідки Комунального підприємства Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації від 21 травня 2024 року за вих.№264/02-14, встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року по даних паперових носіїв інформації запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі договору №365 купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрований Первомайською філією Універсальної Біржі "Південь" від 01 листопада 2000 року (а.с.26).

Спадкоємцем за законом першої черги на спадщину після смерті ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_1 , як дитина спадкодавця, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Лівівським міським палацом урочистих подій від 13 квітня 1974 року, та даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №7 від 26 жовтня 2023 року (а.с.13-15).

Як вбачається із спадкової справи №84/2023, позивач прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини, проте в оформленні спадкових прав на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами у нотаріальному порядку їй відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документу. Відповідно до положень ст.227 ЦК України(1963 року), передбачалася обов`язкова нотаріально форма договору купівлі-продажу житлового будинку. (а.с.12-13).

Згідно до даних довідки Кривоозерського старостинського округу №17.07/17-1205 від 08 серпня 2024 року встановлено, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті в будинку розташованому по АДРЕСА_1 , зареєстрована та проживала одна (а.с.31).

За даних виписки з погосподарської книги за 2021-2025 роки №08, об`єкт господарського обліку АДРЕСА_1 , відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території сільської ради Голова двору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виписана ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю. (а.с.31).

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у листопаді 2000 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до положень ст.47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.

Згідно положень ст.ст.224, 227 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Положеннями ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на момент укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

В той же час, відповідно до положень ч.1 ст.128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до положень ст.153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних мовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Між сторонами договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, предмета договору, ціни, та відбулася передача товару.

Спеціальна норма (ч.2 ст.153 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) має перевагу над загальними (ст.47 та 227 ЦК УРСР 1963 року)

Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Такий висновок зробив Верховний Суд справі від 25 березня 2024 року №336/6023/20. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №190/1778/22 від 14 лютого 2024 року.

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, обмеження позивача у оформленні спадщини буде невиправданим втручанням у її приватну сферу і становитиме для неї надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін.

Згідно положень ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) 5 від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Як передбачено ст.1217 ІІК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності (ст. 16 ЦК України).

Згідно положень п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі в загальному порядку, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину.

За положеннями ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

З урахуванням наведеного, належним способом захисту прав ОСОБА_1 є визнання права власності на нерухоме майно, у зв`язку з неможливістю нотаріуса видати свідоцтво про права на спадщину за законом.

Згідно даних технічного паспорту будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого ДП"Еверест", спадковий житловий будинок побудований в 1990 році.

Відповідно до положень ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

В даний час питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване приписами Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2013 року.

Відповідно до приписів п.49 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН А3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів".

Таким чином для реєстрації будинку, збудованого у 1990 році, особою, яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по суті підтверджує факт відповідності будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

У 1990 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які зокрема визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно положень ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до приписів п.49 зазначеного порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Отже, судом встановлено, що будинок розташований по АДРЕСА_1 , не є самочинним будівництвом та може спадкуватись після смерті ОСОБА_2 , як об`єкт права власності - нерухоме майно.

Тому наявні підстави для визнання права власності на вище вказаний житловий будинок за позивачем в порядку спадкування за законом.

У відповідності до нормативних положень ЦК України - статей 1216, 1218, 1222, 1268 право власності спадкодавця на нерухоме майно переходить до його спадкоємців, яким є позивач.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №719-р від 12 червня 2020 року "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області", створена Кривоозерська селищна територіальна громада Кривоозерського району Миколаївської області шляхом об`єднання територій та населених пунктів Кривоозерської селищної та Багачівської, Берізківської, Бурилівської, Великомечетнянської, Гойдаївської, Красненьківської, Кривоозерської, Куряче-Лозівської, Луканівської, Мазурівської, Маломечетнянської, Ониськівської, Очеретнянської, Секретарської, Тридубівської сільських рад Кривоозерського району Миколаївської області.

На підставі постанови Верховної ради України №807-ІХ від 17 липня 2020 року "Про утворення та ліквідацію районів" у Миколаївській області утворено Первомайський район у складі, зокрема, території Кривоозерської селищної територіальної громади.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Суд враховує те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались.

За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги, відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12-13, 19, 81, 141, 258-259, 200, 206, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя :