У х в а л а

26 березня 2025 року

м. Київ

Справа № 333/10509/23

Провадження № 61-16284ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Запорізької обласної прокуратури (далі - скаржник)

на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 6 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за участю скаржника як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та

в с т а н о в и в :

1. У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування 1 435 500,00 грн моральної шкоди та 105 261,28 грн майнової шкоди.

2. 25 липня 2024 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із Державного бюджету України на користь позивача відшкодування 435 500,00 грн моральної шкоди та 90 930,30 грн майнової шкоди; відмовив у іншій частині позовних вимог.

3. 6 листопада 2024 року Запорізький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції у частині стягнення відшкодування майнової шкоди й ухвалив у цій частині нове: стягнув із Державного бюджету України на користь позивача 73 033,14 грн, відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 17 897,16 грн транспортних витрат; залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення відшкодування моральної шкоди.

4. 6 грудня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Мотивував касаційну скаргу так:

- коли би позивач відповідно до вимог чинного законодавства мав право на відшкодування втраченого заробітку за період перебування під слідством і судом, суд у випадку ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у цій частині мав би обов`язково врахувати розмір середньоденної заробітної плати позивача, розрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100);

- суди, обґрунтовуючи втрачений заробіток позивача, вказали, що відповідно до наказів керівника обласної прокуратури про скасування надбавок, премій та інших виплат позивач отримав зменшену заробітну плату за період із січня до липня 2018 року включно. Однак скасування роботодавцем відповідних надбавок і премій не може означати наявність причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним переслідуванням позивача та скасуванням відповідних доплат. Втрачений позивачем заробіток можна відшкодувати за умови підтвердження втрати доказами. Отримання позивачем лише зменшеної заробітної плати через скасування роботодавцем відповідних надбавок і премій не зумовлює безумовне відшкодування таких коштів відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України № 266/94-ВР);

- 4 липня 2018 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів прийняла рішення № 301дп-18, згідно з яким притягнула позивача до дисциплінарної відповідальності та наклала на нього стягнення у виді звільнення з органів прокуратури. Тому немає причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним переслідуванням позивача і скасуванням йому надбавок, премій та інших виплат за місцем роботи за період дисциплінарного провадження щодо позивача. Суди першої й апеляційної інстанції застосували пункт 1 статті 3 Закону України № 266/94-ВР без урахування висновку щодо його застосування, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 708/639/21;

- суди обох інстанцій застосували статтю 13 Закону України № 266/94-ВР без урахування висновку щодо її застосування, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16-ц та Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

5. 17 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Скаржник мав надати відповідно до кількості учасників справи копії доказу отримання копії оскарженої постанови та наказу Офісу генерального прокурора № 278 від 29 листопада 2024 року, а також сплатити 10 170,66 грн судового збору.

6. 6 лютого 2025 року скаржник подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, згідно з якою виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 17 січня 2025 року.

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження.

9. Скаржник у касаційній скарзі просив зупинити виконання оскаржених судових рішень. Мотивував тим, що виконання судових рішень до закінчення касаційного перегляду зумовить нецільове використання бюджетних коштів, завдасть збитків і спричинить надмірне навантаження на Державний бюджет України. До касаційної скарги скаржник додав два виконавчі листи, які 25 липня 2024 року видав Комунарський районний суд міста Запоріжжя у справі № 333/10509/23, і повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про надходження на виконання до цього управління зазначених виконавчих листів.

9.1. За наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії (абзац другий частини восьмої статті 394 ЦПК України).

9.2. Суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала (частини перша та друга статті 436 ЦПК України).

9.3. Метою вирішення питання про зупинення виконання (дії) судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу й інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення. З огляду на докази, які надав скаржник, Верховний Суд вважає, що заяву про зупинення виконання оскаржених судових рішень необхідно задовольнити.

9.4. Скаржник підтвердив належними доказами примусового виконання оскаржених судових рішень про стягнення коштів. Тому слід зупинити їх виконання до закінчення її перегляду у касаційному порядку.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 6 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за участю Запорізької обласної прокуратури як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

2. Витребувати з Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу № 333/10509/23.

3. Зупинити виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 6 листопада 2024 року до закінчення їхнього перегляду у касаційному порядку.

4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко