Справа №751/2099/25
Провадження №2/751/969/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Топіхи Р.М.,

за участю: секретаря судового засідання Островської А.С.,

представника позивача Кислинської Н.М.

представника відповідача адвоката Кушнеренка Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення надміру перерахованої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 28 000 гривень та судового збору у сумі 3 028 гривень.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 05 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Управління державних соціальних гарантій та розвитку соціальних послуг Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради із заявами про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, до заяви була надана довідка про непридатність її житла для проживання за адресою: АДРЕСА_1 , також у заяві відповідач зазначила фактичне місце проживання:

АДРЕСА_2 .

На підставі поданих документів 11 травня 2023 року Департаментом було прийнято рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 у розмірі 2 000 гривень щомісячно починаючи з

01 травня 2023 року. Допомога ВПО відповідачу продовжувалася автоматично на період з 01 серпня 2023 року по 31 січня 2024 року та на лютий 2024 року.

Рішенням Департаменту від 12 березня 2024 виплату допомоги було продовжено на період з 01 березня 2024 року по 31 серпня 2024 року включно у розмірі 2 000 гривень щомісячно та продовжувалася автоматично на наступні шість місяців з 01 вересня 2024 року по 28 лютого 2025 року.

У подальшому Департаментом було встановлено, що об`єкт житлової нерухомості, а саме квартира за адресою:

АДРЕСА_2 , розташована на території, включеної до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій, належить на праві власності ОСОБА_1 , державна реєстрація права власності від

20 квітня 2021 року.

Таким чином, відповідач не мала права на отримання допомоги, за період з 01 вересня 2023 року по 31 жовтня 2024 року надміру виплачені бюджетні кошти в сумі 28 000 гривень.

Відповідачу було надіслано повідомлення про суму надмірно виплаченої грошової допомоги, яку необхідно повернути, та строки її повернення, однак відповідачка добровільно повернути кошти відмовилась.

На даний час сума надміру виплачених бюджетних коштів відповідачкою не сплачена, розмір шкоди завданої безпідставним отриманням відповідачем допомоги ВПО становить 28 000 гривень та підлягає безумовному поверненню позивачу.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від

11 березня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

20 березня 2025 року відповідач подала відзив на позовну заяву (а.с. 35-40), позовні вимоги не визнає та просить залишити їх без задоволення. Зазначає, що на момент повномасштабного вторгнення проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Під час бойових дій відбулось влучання в будинок, внаслідок чого будинок визнаний непридатним до проживання. 05 травня 2023 року вона звернулася до позивача з заявами щодо взяття на облік та надання їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи. При цьому повідомляла про наявність у неї іншого житла, вказавши адресу місця свого переміщення та подальшого проживання. 11 травня 2023 року Департаментом було прийняте рішення про призначення допомоги у розмірі 2 000 гривень щомісячно. Більше вона особисто не зверталася до позивача, всі подальші виплати продовжувалися автоматично, без її звернення. 31 жовтня 2024 року відповідно до рішення позивача виплату допомоги було припинено у зв`язку з тим, що вона має у власності майно, а саме квартиру по АДРЕСА_2 , саме цю адресу вона вказувала у заяві при оформленні допомоги, не приховуючи відомості про її наявність. Тобто, звертаючись до позивача з заявою про призначення допомоги, вказала правдиві відомості. Факт призначення адресної допомоги підтверджує наявність у відповідача права на отримання такої допомоги на час звернення.

Зазначає, що про наявність у власності квартири її не запитували та ніде не просили про це вказати. Крім того, квартира по АДРЕСА_3 знаходиться у новобудові, будинок станом на 2022 рік був зданий в експлуатацію, у квартирі не було зроблено ремонту, не підключено комунікацій, тобто вона повністю була не придатна до проживання.

Працівники Департаменту соціальної політики повинні були перевірити правомірність нарахування допомоги, право на подальше отримання допомоги та повідомити її про це. Тому вона не несе відповідальності за помилки, які були допущені працівниками позивача.

27 березня 2025 року представник відповідача подав додаткові пояснення, відповідно до яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача понесені судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу. Вказує, що з позовної заяви не вбачається недобросовісної поведінки ОСОБА_1 або того, що вона приховувала своє житло, натомість працівники Управління державних соціальних гарантій та розвитку соціальних послуг знехтували своїми обов`язками після внесення змін та набрання законної сили Постановою

№ 709, не провели свою обов`язкову роботу та автоматично продовжили виплату ОСОБА_1 , що спричинило переплату коштів з державного бюджету (а.с. 44-47).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила його задовольнити. Зазначила, постанова № 505, на яку посилається у відзиві відповідач втратила чинність 22 серпня 2022 року. Станом на травень 2023 року були підстави для призначення відповідачу допомоги. Інформацію щодо наявності у відповідача житла було отримано з державного реєстру речових прав 29 жовтня 2024 року, внаслідок чого прийнято рішення про припинення допомоги та здійснено перерахунок.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відзив та додаткові пояснення, зазначив, що відповідно до ст.1215 ЦК кошти виплачені відповідачці не підлягають поверненню. З боку відповідача не було недобросовісної поведінки, при зверненні за допомогою нею зазначалась адреса її переміщення. Про те, що відбулися зміни в порядку нарахування та про прийняття постанови їй відомо не було, поки вона не отримала листа з Департаменту.

Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05 травня 2023 року звернулася до Управління державних соціальних гарантій та розвитку соціальних послуг Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради із заявою взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, в яких вказувала адресу фактичного місця проживання, місця переміщення, а саме АДРЕСА_2 (а.с. 7-8, 9).

До вказаних заяв ОСОБА_1 надавала Довідку про придатність/непридатність до експлуатації житлових приміщень у багатоквартирних будинках/гуртожитках міста Чернігова, що були пошкоджені внаслідок військової агресії російської федерації, відповідно до якої квартира АДРЕСА_1 , не придатна до проживання до відновлення несучих та захисних конструкцій будинку (а.с. 10).

Відповідно до рішення 57426-23-1 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 11 травня 2023 року, ОСОБА_1 призначена допомога з 01 травня 2023 року у розмірі 2 000 гривень (а.с. 11).

Рішенням від 12 березня 2024 року про продовження строку виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам на поживання ОСОБА_1 установлено розмір допомоги з 01 березня 2024 по 31 серпня 2024 в розмірі

2 000 гривень (а.с.12)

Згідно з витягом з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери по типу допомоги: 29 допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам, електронна особова справа 57426-44121558, виплата допомоги

ОСОБА_1 продовжувалась в ЄІССС в автоматичному режимі (а.с. 13-14).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав від

29 жовтня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою:

АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2021 року (а.с. 15).

Згідно з Рішенням № 12-09/2549 про припинення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 31 жовтня 2024 року ухвалено припинити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 з 01 вересня 2023 року та нарахувати переплату (має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення). Місце проживання:

АДРЕСА_2 . Підстава: інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 жовтня 2024 року (а.с. 16).

Згідно із розрахунком переплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, яка виникла по електронній особовій справі 57426-44121558 одержувача ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2023 року по

31 жовтня 2024 року, сума переплати становить 28 000 гривень (а.с. 17).

Відповідно до повідомлення № 185 від 14 листопада 2024 року Управління адресних соціальних допомог повідомляло ОСОБА_1 про зайво виплачені бюджетні кошти за період з 01 вересня 2023 року по 31 жовтня 2024 року в сумі 28 000 гривень (а.с. 18).

ОСОБА_1 повідомлялася про відшкодування надміру виплачених коштів, що підтверджується листами від 17 грудня 2024 року

№ 21-04/17889, від 23 січня 2025 року №21-12/98 та від 28 січня 2025 року

№ 21-12/116 (а.с. 19-21).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі Закон № 1706-VІІ) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам № 332, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб 2 000 гривень.

Відповідно п. 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 року № 709, що набрала чинності з 01 серпня 2023 року, установлено, що з 01 серпня 2023 року виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», продовжується автоматично на один шестимісячний період.

Згідно з п. 2 зазначеної Постанови установлено, що з 01 вересня

2023 року виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови: в тому числі, якщо внутрішньо переміщена особа має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташовані на територіях, не включених до переліку територій, або на територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (дату припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджено органами місцевого самоврядування або за технічної можливості інформацією щодо житлових приміщень, внесених до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

Вимоги, установлені цим пунктом, не впливають на право отримання допомоги до 01 вересня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів від 30 серпня 2024 року № 989 «Про внесення змін до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» внесено зміни до п. 13 «Виплата допомоги уповноваженим особам/отримувачам, які мали право на її виплату відповідно до пунктів 13-1, 13-2 і 13-4 (крім абзацу четвертого пункту 13-4) цього Порядку, продовжується автоматично на один шестимісячний період без додаткового звернення».

Протягом місяця з дати продовження виплати допомоги орган соціального захисту населення проводить перевірку щодо таких уповноважених осіб/отримувачів на відповідність критеріям, зазначеним у пунктах 13-1-13-4 (крім абзацу четвертого пункту 13-4) цього Порядку, з урахуванням вимог, зазначених у пунктах 7 і 7-1 цього Порядку. У разі виявлення невідповідності таких уповноважених осіб/отримувачів зазначеним критеріям або вимогам, виплата їм допомоги припиняється з місяця, що настає після місяця автоматичного продовження виплати допомоги.

Сума надмірно виплаченої допомоги є майном, збереженим без достатньої правової підстави, а тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України та Порядку.

За положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту зловживань з боку відповідача, винність його дій чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних, що призвело до безпідставного отримання соціальних виплат, а також не надано жодних доказів, які б підтверджували виникнення рахункової помилки при нарахуванні допомоги відповідачу.

Виплата відповідних сум щомісячної допомоги була здійснена позивачем добровільно за відсутності рахункової помилки та недобросовісних дій зі сторони відповідача.

У зв`язку з цим ризик будь-якої помилки, у тому числі внаслідок помилки програмного комплексу, який використовується органом державної влади при автоматичному нарахуванні коштів, за правильність дій якого несе відповідальність держава в особі органу, що його використовує, повинна нести держава, а такі помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

Та обставина, що позивач як орган влади не перевірив відомості щодо наявності у відповідачки іншого майна та не припинив виплату вчасно, не може ставитися у вину відповідача, оскільки саме позивач діяв в даному випадку без належного контролю за виплатою допомоги ВПО.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Правнича допомога відповідачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 25 березня 2025 року адвокатом Кушнеренком Є.Ю. (а.с. 48) та ордеру (а.с. 52).

Відповідач сплатила на користь адвоката 4 000 гривень за надання правової допомоги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 25 березня 2025 року (а.с. 49) та актом виконаних робіт

(а.с. 50).

Суд, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутності клопотання позивача про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає необхідним задовольнити клопотання представника відповідача, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12-13, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, статей 1212, 1215 ЦК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради (місцезнаходження: 14017, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19, )

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя Р.М. Топіха