УХВАЛА

27 березня 2025 року

м. Київ

справа № 466/11086/23

провадження № 61-3581ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Західні ворота» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСББ «Західні ворота», в якому просив:

- визнати протиправним нарахування ОСББ «Західні ворота» ОСОБА_1,

як співвласнику квартири АДРЕСА_1 , плати

за опалення квартири за 2021-2023 роки без врахування показів квартирного лічильника, за утримання будинку з розрахунку 7,00 грн за 1,00 кв. м та оплати за гарячу воду без обґрунтованого розрахунку таких витрат;

- зобов`язати ОСББ «Західні ворота» провести ОСОБА_1 перерахунок

оплати за опалення за період 2021-2023 роки згідно показів лічильника

тепла квартири та з урахуванням Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, оплати за утримання будинку,

виходячи з розміру 5,50 грн за 1 кв. м, оплати за постачання гарячої

води відповідно до обґрунтованого розрахунку визначеного

Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Шевченківський районний суд м. Львова рішенням від 11 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Зобов`язав ОСББ «Західні ворота» здійснити перерахунок ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року за надані послуги

з обслуговування будинку та прибудинкової території за адресою:

АДРЕСА_2 з розрахунку 5,50 грн за 1 кв. м загальної площі.

В решті вимог відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Львівський апеляційний суд постановою від 10 лютого 2025 року скасував рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2024 року

в частині задоволення позову про зобов`язання ОСББ «Західні ворота» провести перерахунок ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за адресою:

АДРЕСА_2 з розрахунку 5,50 грн за 1 кв. м загальної площі.

Скасував рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня

2024 року в частині стягнення з ОСББ «Західні ворота» на користь

ОСОБА_1 1 072,60 грн сплаченого судового збору.

В решті рішення суду залишив без змін.

20 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Блонський М. А., через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова

від 11 червня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 10 лютого 2025 року у вказаній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у

справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти

розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням,

при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес

або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну

скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних

помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274,

389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних

на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у справі № 466/11086/23 є вимоги немайнового

характеру - визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок вартості житлово-комунальних послуг (а саме оплати за опалення згідно показів лічильника тепла квартири, оплати за утримання будинку, оплати за постачання гарячої води).

З огляду на характер спірних правовідносин, зазначена справа є малозначною справою відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої

статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що

підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Також Шевченківський районний суд м. Львова ухвалою від 24 жовтня 2023 року справу № 466/11086/23, відповідно частини шостої статті 19 ЦПК України

та статей 274, 277 ЦПК України, визнав малозначною.

Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими,

що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником

не наведено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з

прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної

скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду

м. Львова від 11 червня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Західні ворота» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров