ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року

м. Харків

справа № 642/6120/23

провадження № 22ц/818/889/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Львової С.А.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року в складі судді Боговського Д.Є.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який в подальшому змінив предмет позову.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором про постачання електричної енергії споживачу № 4-1713С від 01 січня 2019 року ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут».

Зазначило, що за період з лютого 2022 року по липень 2022 року відповідач має заборгованість в розмірі 120 044,89 грн за спожиту електричну енергію. Також відповідачу нараховано 3% річних за період з 19 жовтня 2021 року по 31 липня 2022 року в розмірі 373,66 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 120 044,89 грн за договором 4-1713С від 01 січня 2019 року, 3% річних у сумі 373,66 грн за період з 19 жовтня 2021 року по 31 липня 2022 року та судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію за договором 4-1713С від 01 січня 2019 року в розмірі 120 044,89 грн та 3% річних в розмірі 373,66 грн, а всього 120 418,55 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність такої форс-мажорної обставини як військова агресія рф проти України, є загальновідомим фактом та не потребує додаткового підтвердження з боку відповідача. Весь час у період з грудня по липень 2022 року місто Харків знаходилося у безпосередній близькості до лінії фронту і перебувало під постійними авіаційними та артилерійськими обстрілами. Більше того, на початку повномасштабного вторгнення рф у лютому 2022 року на території міста проходили активні бойові дії, господарська діяльність була фактично паралізована, що беззаперечно свідчить про існування обставин непереборної сили. З огляду на зазначене вважає, що існують об?єктивні підстави для відкладення виконання зобов?язання за договором на строк дії форс-мажорних обставин, відповідно до п. 12.3 Договору №4- 1713C. З витягу з реєстру нерухомого майна у будівлі адресою: АДРЕСА_1 , на час періодів за які позивач стягує кошти лютий-липень 2022 року він володів лише приміщенням у 27,8 кв м. До цього часу він володів більшою частиною приміщень у будівлі Ж-8 і відповідно уклав на своє ім`я договір щодо постачання електроенергії, проте з часом майже усі приміщення були відчужені третім особам, з якими була домовленість, що усі укладуть персональні договори на постачання електроенергії. Але, у зв`язку із складністю укладання нових договорів та від`єднання лічильників у будівлі, вводів лише 2, інші співвласники зволікали з цим і проводили компенсацію витраченої електроенергії, яку у подальшому відповідач сплачував на рахунки Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут». Для цього відповідачем було укладено угоду із співвласником Товариством з обмеженою відповідальністю «Одисея 2000», яким було укладено ряд угод із іншими співвласниками. Після початку повномасштабного вторгнення орендарі продовжували використовувати деякий час приміщення та користуватися електричною енергією. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно співвласниками будівлі літери Ж-8 по проспекту Гагаріна 181 є: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП СЕРВІС ТОРГ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДИСЕЯ 2000», ??? ОСОБА_2 , ??? ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ??? ОСОБА_6 . У березні 2023 року ним надсилалися претензії іншим співвласникам, які були проігноровані, тому вважає за доцільне розумне розподілення спільних витрат між усіма співвласниками будівлі, орендарі яких і користувалися даною електричною енергією у одному судовому провадженні, а відтак обов`язковим є залучення їх співвідповідачами у даній справі. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

12 грудня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» подало відповідь на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що відповідачем відповідно до умов договору не надано доказів повідомлення позивача про виникнення форс-мажорних обставин, а тому посилання на неможливість своєчасного виконання своїх зобов`язань за договором у зв`язку з форс-мажорними обставинами є необґрунтованим та не підтверджено належними доказами. Враховуючи те, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 4-1713C від 01.01.2019 року, стороною якого є ОСОБА_1 , а також фактично споживалась електрична енергія, то укладання додаткових угод з іншими співвласниками, ніяким чином не стосується вирішення спору по справі №642/6120/23, оскільки укладення зазначених угод не припиняє дію договору № 4-1713C від 01.01.2019 року та не змінює його умов. Також у ПрАТ «Харківенергозбут» договірні відносини з іншими співвласниками по справі №642/6120/23 відсутні, а отже факт укладання додаткових угод не має жодного значення для ПрАТ «Харківенергозбут».

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач порушив свої обов`язки за договором про постачання електричної енергії споживачу № 4-1713C від 01.01.2019 року, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 372502373 від 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення 1-го поверху №№1-41 в літ. «Ж-8», загальною площею 27,8 кв м за адресою: АДРЕСА_1 , 03 листопада 2016 року проведено державну реєстрацію прав на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 24 жовтня 2016 року у справі № 5023/10186/11.

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу за нерухомим об`єктом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Початок постачання електричної енергії з 01 січня 2019 року (а.с.15-16).

01 січня 2019 року ПрАТ «Харківенергозбут» та ОСОБА_1 уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №4-1713С., відповідно до умов якого цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу з урахуванням статей 633,634, 641, 642 ЦК України. За цим договором постачальник продає електроенергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п.2.1 договору, постачальник (позивач у справі) продає електроенергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умов договору.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні (п.3.1).

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору (п.5.1).

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (п.5.2).

Порядок і умови розрахунків між сторонами встановлені пунктами 5.4.-5.13 договору, згідно яких, крім іншого, в разі несвоєчасної оплати за цим договором, постачальник має право вимагати від споживача сплату пені та відшкодування завданих збитків

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої енергії на умовах укладеного договору (п.6.2).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п.9.1).

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне виконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дня виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства (п.п.12.1,12.3,12.4) (а.с.11-14).

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 підписано комерційну пропозицію №1 Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50000 кВт/год на місяць, яким, визначено ціну, спосіб оплати, термін надання рахунку, розмір пені та інші умови (а.с.18-19).

З вересня 2021 року по липень 2022 року відповідачеві надсилалися засобами поштового зв`язку виставлені позивачем рахунки за спожиту електричну енергію, Акти приймання-передачі електричної енергії, а також рахунки на оплату пені за несвоєчасне виконання зобов`язань (а.с.29-78).

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26.10.2018 № 1268 та Закону України «Про ринок електричної енергії» ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.

За розрахунком ПрАТ «Харківенергозбут» за період з лютого 2022 року по липень 2022 року включно ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 120 044,89 грн, 3% річних становить 373,66 грн за період з 19 жовтня 2021 року по 31 липня 2022 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини 2 статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відносини, пов`язані з постачанням електричної енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», та іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 та Кодексом комерційного обліку, що затверджений постановою НКРЕКП № 311 від 14 березня 2018 року.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з розподілу.

За змістом ч. 4 ст.46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Пунктом 1 ч. 3 ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно із п. 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі - Правила) ці правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Відповідно до п. 2. Правил укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно з п.п. 1 п. 5.2.1. Правил електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Відповідно до законодавства України та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року, споживачем електричної енергії є будь-яка фізична або юридична особа, яка купує електроенергію для власного споживання, незалежно від того, чи є вона побутовим чи непобутовим споживачем.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 тощо).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення 1-го поверху №№1-41 в літ. «Ж-8», загальною площею 27,8 кв м за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з електроенергії, які надає ПрАТ «Харківенергозбут» на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу № 4-1713С від 01 січня 2019 року та заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії від 28 грудня 2018 року.

ПрАТ «Харківенергозбут» з лютого 2022 року по липень 2022 року включно надавалась послуга з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачем оплата послуг здійснювалася не в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з лютого 2022 року по липень 2022 року утворилася заборгованість в розмірі 120 044,89 грн.

Також ПрАТ «Харківенергозбут» нараховано 3 % річних від простроченої суми за період з 19 жовтня 2021 року по 31 липня 2022 року в розмірі 373,66 грн.

Відповідач вказаного розрахунку під час розгляду справи не спростував, свого контррозрахунку не надавав.

Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем до суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідача за надані послуги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання електричної енергії відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання Об`єднанням послуг відповідачу, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з електричної енергії за період з лютого 2022 року по липень 2022 року в розмірі 120 044,89 грн.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув з відповідача у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 373,66 грн.

Доводи ОСОБА_1 про те, що до участі у даній справі не залучено інших співвласників будівлі літ. «Ж-8» по АДРЕСА_2 , що є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад, колегія суддів відхиляє, оскільки договір про постачання електричної енергії споживачу № 4-1713C від 01.01.2019 року укладено лише між ПрАТ «Харківенергозбут» та ОСОБА_1 та щодо усієї будівлі літ. «Ж-8» по АДРЕСА_2 . Також за умовами даного договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щодо оплати наданих послуг електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, 01 січня 2018 року ОСОБА_1 уклав договір з ТОВ «Одисея 2000» про відшкодування експлуатаційних витрат електромережі, за умовами якого саме на ОСОБА_1 покладено обов`язок щодо здійснення оплати за спожиту електроенергію (п.3.1). Таким чином, ОСОБА_1 виконавши обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від інших співвласників їх відшкодування у порядку регресу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що наявність такої форс-мажорної обставини як військова агресія рф проти України, є загальновідомим фактом та не потребує додаткового підтвердження з боку відповідача, у зв`язку з чим існують об`єктивні підстави для відкладення виконання зобов`язання за договором на строк дії форс-мажорних обставин, відповідно до п. 12.3 Договору №4-1713C, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують виконання відповідачем умов п.12.4 договору, а саме відповідач не вжив заходів щодо повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна