П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Київ

Справа № 756/10075/24

Провадження: № 22-ц/824/4007/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Пукала А. В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

у с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за період спільного проживання з ОСОБА_1 , у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач з 01.01.2024 року не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини. При цьому, вона не може одна забезпечувати належний рівень утримання дитини, оскільки має заробітну плату, яка не покриває усіх потреб дитини. Вважає, що батько, який є працездатним, стан здоров`я дозволяє працювати, він не має інших осіб на утримання, зможе сплачувати аліменти у розмірі 6 000 грн.

За викладених обставин, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти у розмірі 6 000 грн, щомісячно, починаючи з 12.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи стягнення з 12.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Єлісєєв Д. О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в решті позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи 05.07.2024 року і на даний час він перебуває у пошуку роботи. У квітні 2022 року він отримав серйозну травму та проходив лікування у Німеччині, тому, у зв`язку з проблемами по здоров`ю, йому важко знайти відповідну роботу та лікування вимагає великих витрат. Наразі відповідач потребує операції та накопичує суму коштів для її оплати. Вказує, що позивач є працездатною, має стан здоров`я, який дозволяє їй працювати. Також вона проживає разом зі своїми батьками та бабусею, які їй допомагають фінансово, і як наслідок вона не сплачує орендну плату за житло та самостійно не забезпечує себе та дитину.

Відповідач, як батько дитини, згоден виплачувати на дитину аліменти в розмірі 4 000 грн, щомісячно, не відмовляється по можливості оплачувати навчання дитини в дитсадку. Також, коли дитина буде приїздити та проводити час з батьком, всі витрати він бере на себе, в тому числі і купівлю необхідного одягу та розваги.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 26.08.2017 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 955 (а.с. 5).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Судом установлено, що дочка сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, протилежного матеріали справи не містять.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що утримувати дитину зобов`язані обоє батьків, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки аліменти в розмірі 6 000 грн, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Встановивши, що сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає з позивачем, відповідач є працездатною особою, має можливість працевлаштуватись, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з нього аліментів.

Однак, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував прохання відповідача встановити гарантований розмір аліментів, зважаючи на те, що він тимчасово безробітній; не має жодних прав власності; виявляє добровільне бажання на оплату необхідних витрат у закладах освіти, де його дочка здобуватиме освіту, у рівних частинах із позивачем; залишає на користь дитини побутову техніку та всі інші дрібні побутові речі, що перебувають наразі у власності позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Ч. 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як убачається з матеріалів апеляційної скарги, ОСОБА_1 до скарги долучив копії наказу № 177/з/тр (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 05.07.2024 року щодо звільнення ОСОБА_1 за згодою сторін; перекладеної з німецької на українську мову виписки з Університетсткої клінічної лікарні Ерланґен; висновку рентгенографії Консультативно-діагностичного центру Солом`янського району; консультативного висновку невропатолога від 15.07.2024 року; протоколу магнітно-резонансної томографії головного мозку від 22.07.2024 року; протоколу магнітно-резонансної томографії відділу хребта від 22.07.2024 року; заключення лікаря ОСОБА_4 від 23.08.2024 року; квитанції про сплату товару від 23.08.2024 року; довідки № 345 від 12.04.2023 року.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися відповідачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та відповідач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував на не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В той же час, як убачається із матеріалів справи, в ході розгляду справи відповідач наголошував на тому, що він безробітній. Ця обставина позивачкою не заперечувалась.

Ураховуючи наведене, а також принцип рівності прав та обов`язків батьків, колегія суддів доходить висновку про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 6 000 грн до 5 000 грн, щомісячно.

Посилання відповідача на те, що позивачка проживає разом зі своїми батьками та бабусею, які їй допомагають фінансово, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки утримання неповнолітньої дитини є виключно обов`язком її батьків.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає зміні шляхом зменшення суми аліментів з 6 000 грн до 5 000 грн, щомісячно, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 6 000 грн до 5 000 грн, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи стягнення з 12.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова