провадження № 22-ц/824/7580/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №17.07.2019-100005415 від 17 липня 2019 року у розмірі 23 140,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 липня 2019 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №17.07.2019-100005415. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 13 000,00 грн., що підтверджується довідкою субконто (виписка) з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28% та електронною квитанцією про переказ коштів від 17 липня 2019 року. В подальшому між ТОВ «Споживчий Центр та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № 030524-12 від 03 травня 2024 року. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 17.07.2019-100005412 від 17 липня 2019 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів. В свою чергу позивачем на адресу відповідача направлено Повідомлення про відступлення права вимоги за Договором факторингу № 030524-12 від 03 травня 2024 року, а також вимогу про сплату заборгованості від 03 травня 2024 року. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 02 липня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 23 140,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 13 000,00 грн. та за відсотками 3 640,00 грн., а також штраф у розмірі 6 500,00 грн. (який нараховано відповідно до п.5.4 Кредитного договору № 17.07.2019-100005412 від 17.07.2019 року).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 рокупозов ТОВ «Новий Колектор» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що він не укладав ніякого кредитного договору, кредитних коштів не отримував, ані заявка на кредит, ані кредитний договір (оферта) взагалі не містять даних щодо номеру кредитної картки, на яку потрібно переказати кредитні кошти. В матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтвердили факт перерахування кредитних коштів саме на картковий рахунок, що належить відповідачу, і саме в такій сумі, як зазначає позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Новий Колектор» вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що 17 липня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав заявку до кредитного договору № 17.07.2019-100005412, а Товариством підтверджено дану заявку до кредитного договору № 17.07.2019-100005412 на наступних умовах: сума кредиту 13 000,00 грн; строк користування кредитом 14 календарних днів з дати отримання; плата за користування кредиту: 3 640,00 грн; усі терміни, не визначені цим підтвердженням, мають значення, надане у договорі; це підтвердження є невід`ємною частиною договору (а.с. 15).

З наданої суду квитанції вбачається, що на карту № НОМЕР_1 ТОВ «Споживчий центр» перераховано 13 000,00 грн. (а.с.23).

03 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу №030524-12 у відповідності до п. 5.1.1 якого Фактор має право набувати право вимоги до Боржника на всі суми, відступлені йому Клієнтом згідно цього договору.

Відповідно до п.п. 2.4., 2.5. зазначеного Договору факторингу, Сторони домовилися, що Право вимоги за Кредитним договором вважається відступленим Клієнтом Факторові з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передачі Переліку. Після підписання Акту приймання-передачі Переліку до Фактора переходять всі права та обов`язки Клієнта, як сторони, які виникли на підставі Кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення цього Договору.

Відповідно до довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 17.07.2019-100005412 від 17 липня 2019 року, ОСОБА_1 має заборгованість 23 140,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 13 000,00 грн., за відсотками 3 640,00 грн., штраф у розмірі 6 500,00 грн.

Ухвалюючи рішення задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з вимогами п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність Банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно доч.1ст.1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Новий колектор» зазначало, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 17 липня 2019 року укладено Кредитний договір № 17.07.2019-100005412 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. 03 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу №030524-12 у відповідності до п. 5.1.1 зазначеного Договору факторингу Фактор має право набувати право вимоги до Боржника на всі суми, відступлені йому Клієнтом згідно цього договору. Відповідно до п.п. 2.4., 2.5. зазначеного Договору факторингу, Сторони домовилися, що Право вимоги за Кредитним договором вважається відступленим Клієнтом Факторові з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передачі Переліку. Після підписання Акту приймання-передачі Переліку до Фактора переходять всі права та обов`язки Клієнта, як сторони, які виникли на підставі Кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення цього Договору. Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 02 липня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 23 140,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 13 000,00 грн. та за відсотками 3 640,00 грн., а також штраф у розмірі 6 500,00 грн. (який нараховано відповідно до п.5.4 Кредитного договору № 17.07.2019-100005412 від 17.07.2019 року), чим порушуються права та інтереси позивача. Позивачем на адресу відповідача направлено Повідомлення про відступлення права вимоги за Договором факторингу № 030524-12 від 03 травня 2024 року, а також вимога про сплату заборгованості від 03 травня 2024 року.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 23 140,00 грн. суми заборгованості за наданим кредитом, однак матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Так, зазначаючи, що заборгованість відповідача утворилася саме за кредитним договором № 17.07.2019-100005412 від 17липня 2019 року, ТОВ «Новий Колектор» не надав суду копію вказаного договору.

Зі змісту заявки до кредитного договору № 17.07.2019-100005412 від 17 липня 2019 року та підтвердженням заявки до кредитного договору № 17.07.2019-100005412вбачається, що вони є невід`ємною частиною кредитного договору.

З квитанції, що долучена до матеріалів справи (а.с.23), не вбачається що кошти, які було перераховано ТОВ «Споживчий центр», було видано саме відповідачу у якості кредиту на умовах, про які зазначає позивач.

Доказів належності відповідачу банківської картки, на яку було здійснено переказ коштів, матеріали справи також не містять.

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Новий Колектор» надало довідку субконто (виписка) (а.с.37).

Разом з тим, надана позивачем довідка не є зведеними документами, які погоджені з відповідачем та які підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами. Вказана довідка субконто (виписка), на яку посилався позивач у позовній заяві і яка досліджувалася судом першої інстанції, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказана довідка з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ній, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вона була складена, не може бути доказом наявності заборгованості та отримання коштів відповідачем, на якій наполягає позивач.

Зазначена у вказаній довідці інформація підлягає доведенню на загальних підставах.

З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази укладання з відповідачем вказаного вище договору позики, отримання відповідачем кредитних коштів та інформації про належність відповідачу платіжної картки, а також підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 13 000,00 грн. саме на картку ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що підстав до задоволення позовних вимог немає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2 906,88 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню з позивача на його користь у зазначеному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», місцезнаходження: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 13, офіс 601, ідентифікаційний код 43170298, на користь ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 2 906,88 (дві тисячі дев`ятсот шість) гривень 88 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.