Справа № 643/4926/15-ц
Провадження № 4-с/643/27/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 року суддя Московського районного суду м. Харкова Власенко М. В., перевіривши скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заінтересовані особи головний державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко Олександра Олексіївна, ОСОБА_1 , на дії та бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Захарова А. О. звернулася до Московського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця.

Суд, перевіривши скаргу щодо додержання вимог, викладених у ЦПК України, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Процесуальні питання, пов`язані з судовим контролем за виконанням судових рішень урегульовано положеннями Розділу VIІ ЦПК України (ст. 447 453 ЦПК України).

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Порядок подання та вимоги до скарги визначені положеннями ст. 448 ЦПК України.

Так, згідно п. 2 ч. 3, п. 2 ч. 4 ст. 448 ЦПК України скарга повинна містити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. До скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Судом також враховуються положення ст. 14 ЦПК України щодо можливості обміну документів між учасниками судового процесу через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему.

Так, у скарзі не зазначено відомостей про наявність/відсутність у боржника ОСОБА_1 зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».

До скарги у якості доказу надсилання учасникам справи копій поданих до суду документів долучено квитанцію № 3031582 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Проте доказів надіслання копій поданих до суду документів боржнику ОСОБА_1 матеріали скарги не містять.

Суд зазначає, що згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимоги Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» і підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку.

Відповідно до положень пунктів 59, 61 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля.

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення копії скарги та доданих до неї документів боржнику, у разі відсутності у нього зареєстрованого електронного кабінету у системі «Електронний суд», може бути лише бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення.

Проте, представником скаржника, який подав скаргу через систему «Електронний суд», не додано доказів надсилання листом з описом вкладення копій поданих до суду документів боржнику ОСОБА_1 та фінансового чеку про відправлення.

Відтак, скарга подана без додержання вимог, викладених у ст. 448 ЦПК України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно рішень Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 ст. 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Відтак, скарга не приймається до розгляду та повертається скаржнику.

Керуючись ст. 258, 260, 261, 353, 354, 447 448 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заінтересовані особи головний державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко Олександра Олексіївна, ОСОБА_1 , на дії та бездіяльність органу примусового виконання повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, може подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 31 березня 2025 року.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО