Справа № 453/1192/23 Головуючий у 1 інстанції: Брона А. Л.
Провадження № 22-ц/811/1877/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: прокурора Германович Ю.А., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 травня 2024 року у справі за позовом першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області І. Нагребного, який діє в інтересах держави, до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у комунальну власність,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2023 року перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області який діє в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у комунальну власність.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 20 березня 2023 року у справі 453/328/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364 КК України, на підставі ст. 49 КК України.

Вказаною ухвалою суду було встановлено, що ОСОБА_3 , зловживаючи своїм службовим становищем, тобто умисно, з корисливих мотивів в інтересах ОСОБА_1 , всупереч інтересам служби, в своєму службовому кабінеті в приміщенні Сколівського районного відділу земельних ресурсів, що знаходиться за адресою: м. Сколе, вул. Стрийська, 30а, Львівська область, в порушення вимог ч.2 ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України, відповідно до яких прибережні захисні смуги встановлюються по берегах малих річок, струмків і потічків та навколо водойм вздовж урізу води (у меженний період) шириною 25 метрів, розглянувши технічний звіт про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, усвідомлюючи, що дана земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Рожанка - правої притоки річки Опір (басейн Дністра) та відповідно до ст. 79 Водного кодексу України відноситься до малих річок, усвідомлюючи, що такий не відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про землеустрій», а саме в технічному звіті відсутні: акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель та перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути, умисно, безпідставно завірив особистим підписом та скріпив відтиском круглої гербової печатки Сколівського відділу земельних ресурсів: технічне завдання № 67 на виготовлення технічної документації по видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий план земельної ділянки площею 0,3500 га, схему розміщення земельної ділянки, план земельної ділянки, що відводилась у власність ОСОБА_1 , згідно яких земельна ділянка, що розміщена в межах населеного пункту на території Нижньорожанківської сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, а саме 28 квітня 2004 року, ОСОБА_3 умисно безпідставно видав та підписав ОСОБА_1 державний акт серії ЛВ № 090563 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,3500 га, яка розташована в с. Нижня Рожанка Сколівського району (на даний час Стрийського району) Львівської області для ведення особистого селянського господарства, скріпивши такий відтиском гербової печатки Сколівського районного відділу земельних ресурсів, що призвело до незаконної передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, тим самим завдавши збитків державі в особі Славської селищної ради Стрийського району Львівської області.

12 січня 2023 року в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000120 від 14.12.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, було проведено огляд місця події за участю спеціаліста - землевпорядника ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника №014576 від 05.10.2020), в ході якого складено план-схему винесення в натурі меж земельної ділянки.

В ході проведеного огляду вздовж земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, за допомогою супутникового геодезичного приймача GHSS проведено огляд водоохороної зони річки «Рожанка» з розрахунку 25м. від урізу річки, під час якого встановлено, що дана земельна ділянка частково розміщена в межах водоохороної зони річки «Рожанка», а саме на площі 0,1175 га.

До Державного реєстру речових прав відомості про державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, внесені не були.

Згідно інформації Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну №18/569 від 26 квітня 2023 року річка «Рожанка» належить до категорії середніх річок відповідно до ст. 79 Водного кодексу України. Проекти землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки на погодження до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну не надходили.

Рішенням Нижньорожанківської сільської ради № 90 від 17 вересня 2003 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», ОСОБА_1 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг».

На підставі вказаного рішення 28 квітня 2004 року ОСОБА_1 було видано державний акт серії ЛВ № 090563 на право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер :01:002:0001. Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 83.

Спірна земельна ділянка була сформована за рахунок земель водного фонду та була передана у приватну власність всупереч вимог земельного та водного законодавства.

Прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності.

До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Відповідно до рішення Славської селищної ради № 7 від 27 листопада 2020 «Про початок реорганізації Волосянківської сільської ради, Нижньорожанківської сільської ради та Либохорівської сільської ради шляхом приєднання до Славської селищної ради», Славська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Нижньорожанківської сільської ради.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, розташована в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг» та відноситься до земель водного фонду.

З огляду на це, на думку позивача, земельна ділянка належить до комунальної власності Славської територіальної громади.

Позивач зазначав, що при прийнятті рішення Нижньорожанківської сільської ради № 90 від 17 вересня 2003 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», на підставі якого було передано безоплатно ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг», були порушені норми земельного та водного законодавства.

Такі порушення законодавства є підставою для визнання незаконним та скасування зазначеного рішення.

З врахуванням зазначеного прокурор просив:

- визнати недійсним рішення Нижньорожанківської сільської ради № 90 від 17 вересня 2023 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», на підставі якого передано ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг»;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер :01:002:0001, серії ЛВ № 090563 від 28 квітня 2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №83;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути на користь Славської територіальної громади земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, розташовану в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг» Стрийського району Львівської області;

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16 травня 2024 рокупозов першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області І. Нагребного, який діє в інтересах держави до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки у комунальну власність - задоволено.

Визнано недійсним рішення Нижньорожанківської сільської ради № 90 від 17 вересня 2023 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», на підставі якого передано ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг».

Визнано недійсним державний акт на право власності серії ЛВ №090563 від 28квітня 2004 року на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер :01:002:0001, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №83.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повернути на користь Славської територіальної громади земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, розташовану в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг» Стрийського району Львівської області.

Стягнуто зі Славської селищної ради Стрийського району Львівської області (місцезнаходження: вул. Івасюка, 24, смт. Славське, Стрийський район, Львівська область, ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , UA0000774 у ДКСУ у м. Києві, 79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19) сплачений судовий збір в розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , UA0000774 у ДКСУ у м. Києві, 79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19) сплачений судовий збір в розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд безпідставно визнав встановленою обставину, що спірна ділянка була сформована за рахунок земель водного фонду, тоді як прокурор не довів належними і допустимими доказами розташування спірної земельної ділянки на час її відведення у 2003 році в прибережній захисній смузі річки Рожанка.

Обставини, зазначені в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 20 березня 2023 року у справі №453/328/23, не мають преюдиційного значення для цієї справи, не входять до предмету доказування у даній справі, а тому безпідставно взяті судом до уваги судом першої інстанції.

Протокол огляду місця події від 12 січня 2023 року - недопустимий доказ; інших доказів на підтвердження факту знаходження спірної земельної ділянки в прибережній захисній смузі - не надано.

Судом не було належним чином з`ясовано, що річка Рожанка не належить до середніх річок, а відноситься до малих. В матеріалах справи відсутня інформація щодо розроблення проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги річки Рожанка, паспорт річки - відсутній.

Суд безпідставно не взяв до уваги висновок експерта від 09 січня 2024 року №01-2024 яким встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0001 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2869 га, що розташована за адресою: Львівська область, Сколівський район, с. Н.Рожанка, ур.Лучків Луг, не накладається на землі прибережної захисної смуги вздовж річки Рожанка, до меж земельної ділянки до встановлена законодавством нормативно необхідна відстань в 25 м від урізу води р. Рожанка.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції зобов`язав його повернути Славській територіальній громаді по суті неіснуючу земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, незважаючи на те, що наявними в матеріалах справи доказами (витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0001 номер НВ-023 від 15 листопада 2023; витягом з Державного реєстру речових прав щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0001 номер 355941847 від 27.11.2023) підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0001 має іншу площу- 0,2869 га.

Суд порушив право ОСОБА_1 на мирне володіння майном (ділянкою), яке гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України і Цивільним кодексом, якою він правомірно, добросовісно та відкрито володів більше 20 років.

Вказує, що задовольняючи позовну вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь Славської територіальної громади земельну ділянку, суд, по суті, позбавив Відповідача права власності на належну йому земельну ділянку, якою він правомірно, добросовісно та відкрито володів більше 20 років. При цьому жодної компенсації за позбавлення права власності на земельну ділянку судом не присуджено.

Зазначає, що лише невелика частина земельної ділянки розташована у прибережній захисній смузі річки Рожанка (0,1175 га з 0,35 га), однак всупереч принципу «належного врядування» та критерію пропорційності прокурор вимагає повернути у комунальну власність всю ділянку, а не лише ту частину, яка, за твердженням прокурора, розташована в межах прибережної захисної смуги.

Стверджує, що суд не дав оцінки доводам Відповідача щодо спливу позовної давності не лише щодо позовної вимоги про повернення земельної ділянки, але й щодо двох інших позовних вимог.

Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора Германович Ю.А. на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Стрийською окружною прокуратурою в ході реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді в порядку ст. 131-1 Конституції України та ст. ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», шляхом вивчення інформації щодо стану додержання вимог земельного законодавства, було виявлено порушення при набутті у власність земельної ділянки водного фонду площею 0.3500 га, розташованої в с. Нижня Рожанка Стрийського району Львівської області.

Зазначену земельну ділянку було передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 на підставі рішення Нижньорожанківської сільської ради № 90 від 17 вересня 2003 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування».

На підставі вказаного рішення, 28 квітня 2004 року ОСОБА_1 було видано державний акт серії ЛВ № 090563 на право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер :01:002:0001.

Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 83.

12 січня 2023 року в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000120 від 14.12.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, було проведено огляд місця події за участю спеціаліста - землевпорядника ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника №014576 від 05.10.2020), в ході якого було складено план-схему винесення в натурі меж земельної ділянки. В ході проведеного огляду вздовж земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, за допомогою супутникового геодезичного приймача GHSS було проведено огляд водоохороної зони річки «Рожанка» з розрахунку 25 м. від урізу річки, під час якого було встановлено, що спірна земельна ділянка частково розміщена в межах водоохороної зони річки «Рожанка», а саме на площі 0,1175 га.

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га власником не вносились.

Вищезазначені протокол огляду місця події за участю спеціаліста - землевпорядника ФОП ОСОБА_4 та план - схема винесення в натурі меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розуміння ст.ст.77-80 ЦПК України, які підтверджують, що спірна ділянка ОСОБА_1 частково розміщена в межах водоохороної зони річки «Рожанка», а саме на площі 0,1175 га.

Згідно інформації Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну № 18/569 від 26 квітня 2023 року, річка «Рожанка» належить до категорії середніх річок відповідно до ст. 79 Водного кодексу України, що спростовує доводи апеляційної скарги про приналежність даної річки до малих річок. Проекти землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки на погодження до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну не надходили.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 20 березня 2023 року у справі 453/328/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України, на підставі ст. 49 КК України.

Вказаною ухвалою було встановлено, що ОСОБА_3 , зловживаючи своїм службовим становищем, тобто умисно, з корисливих мотивів в інтересах ОСОБА_1 , всупереч інтересам служби, в своєму службовому кабінеті в приміщенні Сколівського районного відділу земельних ресурсів, розташованого за адресою: м. Сколе, вул. Стрийська, 30а, Львівська область, в порушення вимог ч. 2 ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України, відповідно до яких прибережні захисні смуги встановлюються по берегах малих річок, струмків і потічків та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною 25 метрів, розглянувши технічний звіт про виконані роботи по підготовці та видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, усвідомлюючи, що дана земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Рожанка - правої притоки річки Опір (басейн Дністра) та відповідно до ст. 79 Водного кодексу України відноситься до малих річок, усвідомлюючи, що такий не відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про землеустрій», а саме в технічному звіті відсутні: акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель та перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути, умисно, безпідставно завірив особистим підписом та скріпив відтиском круглої гербової печатки Сколівського відділу земельних ресурсів: технічне завдання № 67 на виготовлення технічної документації по видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий план земельної ділянки площею 0,3500 га, схему розміщення земельної ділянки, план земельної ділянки, що відводилась у власність ОСОБА_1 , згідно яких земельна ділянка, розміщена в межах населеного пункту на території Нижньорожанківської сільської ради призначена для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, а саме 28 квітня 2004 року, ОСОБА_3 умисно, безпідставно видав на ім`я ОСОБА_1 та підписав державний акт серії ЛВ № 090563 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,3500 га, розташовану в с. Нижня Рожанка Сколівського району (на даний час Стрийського району) Львівської області для ведення особистого селянського господарства, скріпивши відтиском гербової печатки Сколівського районного відділу земельних ресурсів, що призвело до незаконної передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, завдавши збитків державі в особі Славської селищної ради Стрийського району Львівської області.

За змістом ч.3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

За змістом рішення Конституційного суду України у справі за №3-рп/99 від 08 квітня 1999 року, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Відтак, видача органом виконавчої влади спірного наказу про передачу земель державної власності у приватну власність позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус.

Предметом оскарження є рішення Нижньорожанківської сільської ради від 17 вересня 2003 № 90 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» в частині передачі безоплатно ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,3500 га, розташованої в урочищі «Лужків луг» в с. Нижня Рожанка Стрийського району Львівської області.

Відповідно до рішення Славської селищної ради № 7 від 27 листопада 2020 «Про початок реорганізації Волосянківської сільської ради, Нижньорожанківської сільської ради та Либохорівської сільської ради шляхом приєднання до Славської селищної ради», Славська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Нижньорожанківської сільської ради.

Таким чином, рішенням Нижньорожанківської сільської ради від 17 вересня 2003 року № 90 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» було порушено інтереси держави в особі Славської селищної ради Стрийського району Львівської області.

Однак Славська селищна рада Стрийського району Львівської області не здійснювала заходів щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин та повернення незаконно переданої земельної ділянки з земель водного фонду.

Вказане підтверджується листом начальника відділу секретаріату Славської селищної ради Стрийського району Львівської області М. Ареф`єва, відповідно до якого Славською селищною радою Стрийського району Львівської області заходи щодо повернення у комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, розташовану в с. Нижня Рожанка Стрийського району Львівської області, не вживалися у зв`язку з ненадходженням на адресу місцевого самоврядування жодних документів, які б підтверджували вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правовмірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконності набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ч. 2 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки).

Частиною першою ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок.

Згідно ст. 79 Водного кодексу України, річка Рожанка має статус «середня річка».

Ст. 88 Водного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів, для середніх річок - 50 метрів.

Ст. 84 Земельного кодексу України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Частиною 4 вказаної статті визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду.

Згідно зі ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Так, згідно з приписами ст. ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст. ст. 60, 61 Земельного кодексу України, прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

З метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду відповідно ст. 61 Земельного кодексу України заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Зі змісту вказаних положень законодавства вбачається, що прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності.

До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Пунктами 1,4,5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з відповідними органами, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.

Таким чином, виходячи з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови №486, відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством.

При цьому відсутність такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги.

При наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 у справі №469/1203/15-ц (провадження № 14-71цс18), у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, розташована в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг», була сформована за рахунок земель водного фонду та була передана у приватну власність ОСОБА_1 всупереч вимог земельного та водного законодавства.

Прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності.

До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Системно проаналізувавши вищенаведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що під час прийняття Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області оспорюваного рішення від 17 вересня 2003 року № 90 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» щодо передачі безкоштовно ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,3500 га, розташованої в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг», було порушено норми земельного та водного законодавства. Такі порушення законодавства є підставою для визнання незаконним зазначеного рішення.

Відтак, відповідач не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість він набув таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного. Крім цього, відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства і у силу зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його, відповідача, добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц.

Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Окрім того відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Дану правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018р. у справі N2362/884/16-4 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018р. у справі №2-3007/11, провадження №14-525цс18.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування є незаконним і таке що прийняте з порушенням норм чинного закондавства, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що державний акт, який посвідчує набуте право, також має бути визнаним недійсним, відповідно до ст.ст. 21,393 ЦК України та ст. 152 ЗК України.

Вирішуючи позов в частині повернення на користь Славської територіальної громади земельної ділянки ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Способи захисту цивільних прав визначаються статтею 16 ЦК України і їх перелік не є вичерпним.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неприпустимим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц).

Отже зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного та Водного кодексів України слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі власник майна може звернутись до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Вирішуючи даний спір суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, в якому зазначено, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона на обґрунтування своїх вимог або заперечень послалася не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц.

Отже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на пасивність усіх інших органів державної влади та місцевого самоврядування, які б мали вчасно виявити та відреагувати на незаконність передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду, суд дійшов висновку про наявність у прокурора достатніх підстав та повноважень для звернення до суду з цим позовом.

Оскільки прокурор свій процесуальний обов`язок доказування виконав та надав суду належні і допустимі докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 з порушенням вимог земельного законодавства, внаслідок чого вона підлягає поверненню власнику - Славській селищній раді.

Вказане не позбавляє права ОСОБА_1 звернутися до органу місцевого самоврядування, щодо повторного відведення зазначеної земельної ділянки без накладення на землі водного фонду.

Згідно, висновку судового експерта Шкребтій В.Г. №01-2024/1 від 09 січня 2024 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0001 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2869 га, розташована за адресою: Львівська область, Сколівський район, с. Нижня Рожанка, ур. Лучків Луг, не накладається на землі прибережної захисної смуги вздовж річки Рожанка, до меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0001 дотримана встановлена законодавством нормативно необхідна відстань в 25 м від урізу води р. Рожанка.

Таким чином у даному висновку експертом визначено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0001 розташована поза межами прибережної захисної смуги.

Однак суд першої інстанції правильно зазначив, що даний висновок не містить інформації щодо предмету доказування - спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, а містить інфомацію щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,2869 га, що, свідчить про дії відповідача спрямовані на тимчасове зменшення площі спірної земельної ділянки з метою спростування встановлених судом обставин.

«Новий» план меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,2869 га, відповідачем не розроблявся і не погоджувався у встановленому законом порядку, при тому, чинним залишається: рішення Нижньорожанківської сільської ради №90 від 17 вересня 2003 року про передачу ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с.Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг» та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га серії ЛК №090563 від 28 квітня 2004 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №83.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції прокурор Германович Ю.А., відповідач ОСОБА_1 мав поділити спірну земельну ділянку, повернувши землі водного фонду (0,1175 га) у державну власність, що не було зроблено останнім.

При задоволенні позовних вимог прокурора, суд враховує практику Великої Палати Верховного Суду та Європейського суду з прав людини у справах такої категорії.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц викладено такі правові висновки.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19, пункти 40 - 43)).

У даній справі визнання недійсним рішення Нижньорожанківської сільської ради № 90 від 17 вересня 2023 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування»; державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер :01:002:0001, серії ЛВ № 090563 від 28квітня 2004 року та зобов`язання ОСОБА_1 , повернути на користь Славської територіальної громади земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, розташовану в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг» Стрийського району Львівської області, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права держави мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Повернення державі земельної ділянки, незаконно переданій фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонд.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Передача приватним особам таких ділянок всупереч чинному законодавству,(у даній справі без проведення земельих торгів), може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

У даній справі має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо ОСОБА_1 внаслідок втручання в його право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо йому не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі зобов`язання ОСОБА_1 , повернути на користь Славської територіальної громади земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0001 площею 0,3500 га, розташовану в с. Нижня Рожанка в урочищі «Лужків Луг» Стрийського району Львівської області, поділу спірної ділянки з поверненням у власність держави земель водного фонду.

Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння державним майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном.

Оцінюючи наявність підстав для втручання у право відповідачів на мирне володіння майном, в цій справі колегія виходить з того, що прийняття рішення Нижньорожанківської сільської ради № 90 від 17вересня 2023 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» та видача ОСОБА_1 державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер :01:002:0001, серії ЛВ № 090563 від 28.04.2004 року позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права користування на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов`язані з передачею земель водного форду в оренду, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_1 такому суспільному інтересу не відповідає.

Також при вирішенні даної справи слід враховувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. В силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки фізичні особи - відповідачі, проявивши розумну обачність, могли та повинні були знати про те, що ділянка належить до земель лісогосподарського призначення.

З огляду на викладене загальний інтерес у контролі за використанням земельних ділянок за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації в цій справі переважає приватний інтерес фізичних осіб - відповідачів у збереженні земельних ділянок у незаконному користуванні.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову прокурора в повному обсязі.

Окрім цього, сторона відповідача в апеляційній скарзі просить застосувати до вимог прокурора позовну давність, оскільки позов є по суті віндикаційним, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 04липня 2018 (справа № 653/1096/16), від 28 листопада 2018 (справа № 504/2864/13), від 12 червня 2019 (справа № 487/10128/14), від 11вересня 2019 (справа № 487/10132/14), від 07 квітня 2020 (справа № 372/1684/14) вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника (держави чи територіальної громади) цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб; такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані (п.8.6 постанови ВПВС від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц).

Таким чином, спірна земельна ділянка належала і, продовжує належати до комунальної власності Славської територіальної громади, оскільки знаходиться у межах нормативних (визначених законом) розмірів прибережної захисної смуги, тобто є такою, що немогла бути передана у приватну власністьу такій конфігурації. З огляду на зазначене, не може бути застосована до вказаних правовідносин позовна давність, про що просив відповідач, оскільки до вимог негаторного позову строк позовної давності не застосовується.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.