Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2586/23
Провадження № 2/376/98/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Сквирський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Батовріної І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Гіптенко Є.О.,

представника позивача за первісним позовом (представника відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом (представника позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 21.02.2009 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.05.2023 р..

Спільною сумісною власністю подружжя є квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана за спільні кошти, у той же час право власності було зареєстровано на відповідача і правовстановлюючі документи на нерухоме майно також знаходяться у нього.

У вищевказаній квартирі відповідач не проживає, а здає її в оренду.

Окрім того у спільній сумісній власності подружжя перебуває транспортний засіб автомобіль Шкода Октавіа А5 ДНЗ « НОМЕР_1 », який був придбаний 2018 року за спільні подружні кошти. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу оформлено на відповідача та правовстановлюючі документи на рухоме майно перебувають також у нього.

ОСОБА_3 зазначає, що реєстрацію машини на чоловіка або дружину не дає переважного права на авто, так як вони мають рівні права на володіння, користування і розпорядження спільним майном. На відповідача зареєстрований автомобіль, він ним керує та здійснює технічне обслуговування, а тому позивач претендує на грошову компенсацію 50 % вартості автомобіля замість частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири, яким позивач просить визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль Шкода Октавіа А5, ДНЗ « НОМЕР_1 » у розмірі 128 625 грн. 00 коп..

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 28.08.2023 року позовна заява залишена без руху та надано строк 5 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків.

20.10.2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

20.10.2023 року здійснено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для встановлення місця проживання відповідача.

21.11.2023 року надійшла відповідь від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 22.11.2023 року провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

18.04.2024 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю, у якій позивач за зустрічним позовом просив визнати квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та транспортний засіб «Skoda Octavia A5», ДНЗ « НОМЕР_1 » особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що квартира та транспортний засіб хоча і були набуті в шлюбі, однак виключно за грошові кошти надані батьками ОСОБА_4 .. Вказує, що сторони по справі на той час не мали достатньо власних коштів для придбання вказаного нерухомого та рухомого майна, а тому звернулися за допомогою до батьків позивача за зустрічним позовом. Зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об?єктів прав спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 28.05.2024 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 28.05.2024 року клопотання позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом про витребування доказів задоволено. Постановлено витребувати у ОСОБА_4 оригінали правовстановлюючих документів, а саме, договір купівлі-продажу, технічний паспорт та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль Skoda Octavia, днз НОМЕР_1 . Клопотання представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом задоволено частково. Постановлено витребувати у Білоцерківського управління ГУ ДПС у Київській області відомості про доходи ОСОБА_3 за період з лютого 2009 року по вересень 2019 року.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 27.06.2024 року клопотання позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом про витребування доказів задоволено частково. Постановлено витребувати у приватного нотаріуса Сквирського районного нотаріального округу Климчук Л.П. документи на підставі яких укладався договору купівлі - продажу квартири від 19 жовтня 2017 р. укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (продавці) та ОСОБА_4 (покупцем) зареєстрований в реєстрі за номером 712.

02.07.2024 року на адресу суду на виконання вимог ухвали від 28.05.2024 року надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ОСОБА_3 за період з 01.01.2009 по 30.09.2019.

08.11.2024 року на виконання вимог ухвали суду від 27.06.2024 року від приватного нотаріуса Сквирського районного нотаріального округу Климчук Л.П. надійшли копії документів на підставі яких укладався договору купівлі - продажу квартири від 19 жовтня 2017 р. укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (продавці) та ОСОБА_4 (покупцем) зареєстрований в реєстрі за номером 712.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 12.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю, справу призначеного до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвокат Гривачевська Л.М. просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що з відповідачем позивач проживала разом до грудня 2022 року, офіційно шлюб розірвали 30.05.2023 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_8 . Вказує, що квартира була придбана у 2017 року, на даний час здається в оренду, транспортний засіб сторони купили у 2018 році і на даний час він знаходиться у володінні та розпорядженні ОСОБА_4 .. Наголошує на тому, що позивач була присутня під час купівлі квартири, більш того у нотаріуса наявна її згода на придбання вказаного нерухомого майна. ОСОБА_3 працювала під час перебування у шлюбі з відповідачем та придбання вищевказаного нерухомого майна. Окрім того, представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Гривачевська Л.М. просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, з підстав його недоведеності і необґрунтованості, вказала, що сторона відповідача не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме за кошти батьків ОСОБА_4 було придбано майно. У той же час наголошує, що це були спільні кошти, у тому числі ті, що вони отримали на весіллі.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвокат Король П.В. просив у задоволенні позову відмовити а зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Вказав, що ОСОБА_3 та її представник не надали до суду належних доказів, які б підтверджували її грошову участь у придбані майна, окрім того не можливо встановити, яку саме суму вона надала. Наголошує на тому, що жодних коштів вони на весіллі не отримували, квартира та автомобіль були придбані виключно за його кошти та за кошти батьків. Під час купівлі квартири були присутні батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , окрім того остання не заперечувала щоб нерухоме майно було оформлено на нього. Зазначає, що батьки ОСОБА_4 розраховували, що квартира буде онуку. Вказує, що на час придбання нерухомого та рухомого майна сторони проживали разом. На даний час автомобіль перебуває у володінні ОСОБА_4 , як і квартира.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказала, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним жодних коштів на придбання майна не надавала. У той же час вона та її чоловік надали більше 30 000 $. Зазначила, що авто також було придбано виключно за їх кошти. Окрім того наголосила, що батьки ОСОБА_3 жодної фінансової участі у купівлі майна не брали.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказав, що квартира та автомобіль є його власність та його дружини, оскільки саме вони надавали кошти для придбання. Вказує, що транспортний засіб був придбаний для того, щоб син возив його та дружину. Наголошує на тому, що ОСОБА_3 та її батьки жодних грошових коштів на придбання майна не надавала та не приймала у цьому участь, у той же час він та його дружина надали більше 30 000 $.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказала, що вона є бабою ОСОБА_4 .. Зазначила, що її онук жив за рахунок коштів батьків, окрім того поки вона могла то віддавала частину своєї пенсії йому для купівлі майна.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що він являється вітчимом ОСОБА_3 .. Зазначає, що вона працювала за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 .. Після переїзду сторони по справі жили у квартирі, яку їм надав ОСОБА_10 , у той час ОСОБА_3 працювала на заправці. Потім вони переїхали у с. Селезенівка, де жили у житловому будинку баби ОСОБА_4 , позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним приймала активну участь в утриманні господарства. Зазначає, що після весілля сторони купили собі транспортний засіб марки «Деу Ланос», який у подальшому продали та купили «Мерседес». Наголошує на тому, що автомобіль марки «Шкода Октавіа» купили протягом року після продажу «Мерседес» за спільні кошти.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 вказала, що вона є матір?ю ОСОБА_3 .. Зазначила, що за час перебування сторін у шлюбі ними за спільні кошти були придбані квартира та автомобіль. Вказує, що ОСОБА_3 офіційно працювала та вкладала власні кошти на купівлю рухомого та нерухомого майна. Сторони по справі спочатку придбали транспортний засіб марки «Деу Ланос», після того купили «Мерседес», а у подальшому автомобіль марки «Шкода Октавіа». Зазначає, що все майно ОСОБА_4 оформляв на себе, казав, що це для сина.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним, представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним, свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони по справі 21.02.2009 року уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 35 (а.с. 4 том 1).

За час перебування сторін у шлюбі у них народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 149 (а.с. 5 том 1).

30 травня 2023 року рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Рішення набрало законної сили 06 липня 2023 року (а.с. 6 том 1).

У період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за сумісні кошти подружжя для потреб сім`ї 19 жовтня 2017 року сторони придбали у власність нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Придбання квартири було здійснено на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.10.2017 року приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук Л.П., реєстровий № 712. У договорі купівлі-продажу відповідач зазначений як покупець, тому право власності на квартиру було зареєстроване на його ім`я (а.с. 7-8 том 2).

При придбанні квартири ОСОБА_3 написала заяву одного з подружжя про згоду на купівлю квартири за кошти, придбані у шлюбі, посвідчену приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук Л.П., у якій вказала, що вона дає свою згоду на купівлю квартири за номером АДРЕСА_1 . Кошти на купівлю квартири, придбані нами в шлюбі з ОСОБА_4 є спільним майном нашого подружжя. Майбутній договір відповідає інтересам нашої сім?ї (а.с. 117 том 1).

У свою чергу ОСОБА_4 написав заяву посвідчену приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук Л.П., у якій зазначив, що кошти які витрачається на придбання квартири є спільним майном нашого подружжя (а.с. 119 том 1).

Окрім того за час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали транспортний засіб автомобіль марки «SKODA» модель «OCTAVIA A5», тип загальний легковий загальний хетчбек-В, 2010 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_3 (а.с. 10 том. 2).

Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує y двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 210/2492/19.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Без встановлення джерела коштів на придбання спірного майна та мети його придбання неможливо зробити висновок про те, що майно є спільною сумісною власністю, висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 20.07.2022 року, справа № 703/2284/19 (№61-18299св21, номер рішення в ЄДРСР 105533337).

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі офіційно працювала. На момент придбання квартири та транспортного засобу позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним працювала у Повне товариство «Сучасник ломбард «Грушинський і компанія» на посаді касира експерта. (а.с. 70-73).

Вказане також підтверджується відповіддю на запит щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (а.с. 94-97).

Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном (Постанова ВС у справі 595/324/17).

Норма частини 3 ст. 61 СК України кореспондує частині 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина 2 ст. 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами на підставі договору купівлі продажу в інтересах сім?ї.

Окрім того за час перебування у шлюбі та за спільні кошти сторони придбали транспортний засіб автомобіль марки «SKODA» модель «OCTAVIA A5», тип загальний легковий загальний хетчбек-В, 2010 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_3 .

Суд критично оцінює доводи відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним та його представника про те, що квартира та автомобіль є його особистою приватною власністю та придбане за його власні кошти та кошти його батьків, оскільки дані доводи суперечать обставинам встановленим судом та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження даних тверджень. Покази батьків ОСОБА_4 - ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які окрім іншого на даний час є членами його сім"ї, з-за за відсутності підтверджуючих документів про наявність фермерського господарства, його функціонування, прибутковості, працевлаштування у господарстві ОСОБА_4 суд не приймає до уваги та не може покласти в основу рішення. Інших доказів зі сторони відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом не надходило.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 (надалі - Постанова).

Зі змісту п.п. 23, 24 указаної постанови слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20 роз`яснив, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Автомобіль є неподільною річчю, а отже його поділ здійснюється шляхом присудження на користь одного з подружжя і стягнення половини його вартості на користь іншого з подружжя.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, з метою захисту цивільних прав та інтересів одного із подружжя - позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA A5, тип загальний легковий загальний легковий хетчбек В, 2010 року випуску, № кузова НОМЕР_5 у розмірі 128 625 (сто двадцять вісім тисяч шістсот двадцять п?ять) грн. 00 коп..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з первісного відповідача ОСОБА_4 на користь первісного позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 646,00грн.; враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, то з відповідача за цим позовом не підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 57, 60, 65, 68-70, 72 СК України; ст. ст. 15, 16, 368 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за № 11, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири - задовольнити.

У порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) компенсацію вартості частки автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA A5, тип загальний легковий загальний легковий хетчбек В, 2010 року випуску, № кузова НОМЕР_5 у розмірі 128 625 (сто двадцять вісім тисяч шістсот двадцять п?ять) грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) судовий збір у розмірі 2 646 (дві тисячі шістсот сорок шість) грн. 00 коп..

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлений 31 березня 2025 року.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г.Батовріна