Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 386/1430/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Панасюка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Кучер Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гайворон цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позов мотивований тим, що по справі 385/730/24 провадження № 3/385/408/24, 14.05.2024 року Гайворонським районним судом за заявою ОСОБА_2 щодо вчинення ним відносно неї домашнього насильства винесено постанову. Суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодних фактичних даних того, що потерпіла ОСОБА_2 , відносно якої вчинено насильство, та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є особами, що спільно проживають, чи пов`язані спільним побутом, а також не долучено характеризуючи даних щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тому матеріали справи були повернуті суддею Венгрин М.В.

По справі № 385/730/24 провадження 3/385/442/24, 29.05.2024 року Гайворонським районним судом за заявою ОСОБА_2 щодо вчинення ним відносно неї домашнього насильства винесено постанову наступного змісту: В матеріалах справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення, наявні лише пояснення потерпілої ОСОБА_2 , рапорт поліцейського, протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію і форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства. Будь-яких доказів вини ОСОБА_1 , а саме: належних доказів свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, суду не надано. Тому суддя Ігор Панасюк провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрив у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

По справі №385/1014/24 провадження №3/385/519/24, 12.07.2024 року Гайворонським районним судом за заявою ОСОБА_2 щодо вчинення ним відносно неї домашнього насильства винесено постанову наступного змісту: До протоколу долучені пояснення ОСОБА_2 відповідно до якого ОСОБА_2 сперечалась з ним щодо заборони спілкування з дитиною ОСОБА_3 , протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_2 від 01.07.2024. Суддя Венгрин провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрив за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Своїми систематично неправдивими повідомленнями про вчинення ним домашнього насильства та систематично неправдивими повідомленнями про вчинення ним кримінальних правопорушень ОСОБА_2 завдала значної моральної шкоди, яка полягає у зниженні та нестійкому настрої, нервозності. Принизила його честь, гідність та ділову репутацію, у нього погіршився сон та самопочуття.

Просить суд зобов`язати в судовому засіданні вибачитись за систематичне надання завідомо неправдивих відомостей щодо того, що він скоював кримінальні та адміністративні правопорушення.

Позивач у судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву в якій зазначив, що просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Крім того, 31.03.2025 року позивач надіслав до суду клопотання про долучення доказів, яке суд не приймає до уваги у зв`язку з тим, що 18.03.2025 року ухвалою Гайворонського районного суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду, відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви та позивачем не подано суду клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказів.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Надіслала до суду заяву в якій зазначила, що просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги не визнає.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Частиною 1 ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим за змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У відповідності до норм статей 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Позивач зазначав, що своїми систематично неправдивими повідомленнями про вчинення ним домашнього насильства та систематично неправдивими повідомленнями про вчинення ним кримінальних правопорушень ОСОБА_2 завдала значної моральної шкоди, яка полягає у зниженні та нестійкому настрої, нервозності. Принизила його честь, гідність та ділову репутацію, у нього погіршився сон та самопочуття, разом з тим за час розгляду справи жоден із зазначених фактів не знайшли підтвердження у суді.

Матеріалами справи не підтверджуються твердження позивача, про те, що за заявами ОСОБА_2 складались протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при цьому відсутні будь-які докази, що відповідачка діяла недобросовісно та повідомляла до правоохоронних органів завідомо неправдиву інформацію.

Суд зазначає, що внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 повідомлення про факт вчинення кримінального правопорушення, розслідування якого триває та на час розгляду не закінчено (а.с. 105), з огляду на положення статті 62 Конституції України, якою закріплено презумпцію невинуватості, не може прийматися судом як обставина, яка підтверджує наявність заподіяної злочином матеріальної і моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, судом не встановлено фактів, а позивачем не представлено доказів, того, що неправомірними діями відповідача було порушено особисті немайнові права позивача та спричинено йому моральну шкоду, тому суд вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 34 Конституції України, ст. ст. 16, 277, 280, 297, 299 ЦК України, ст. ст.13, 19, 42, 81, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ігор ПАНАСЮК

Дата документа 01.04.2025