УХВАЛА

іменем України

31.03.2025

Справа № 331/504/24

Провадження № 2-п/331/23/2025

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі судді Н.В.Фісун, за участю секретаря судового засідання Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву

ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі №331/504/24 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

13.02.2025 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя із заявою про перегляд заочного рішення від 21.11.2024 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. В обґрунтування заяви вказав,що дійсно існують поважні причини , що унеможливлювали 21 листопада 2024 року присутність представника відповідача О.Л.Чупілко та подальший судовий розглядь у зв`язку з госпіталізацією. Також вказав, що відповідач не погоджується про стягнення з неї без договору на користь позивача заборгованості на рахунок який не є рахунком територіальної громади м.Запоріжжя та не є рахунком зі спеціальним режимом використання. Також, позовна заява підписана представником Концерну «МТМ» Постольним О.Р. без зазначення, а також без підпису уповноваженої особи Генерального директора Астапенкова С.В., без надання контракту з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади міста для з`ясування останнього, тобто у Постольного О.Р. відсутні повноваження щодо підписання процесуальних документів. Представник ОСОБА_3 подав позовну заяву без будь-яких доказів, за відсутністю наданих ліцензій на послуги з централізованого опалення та водопостачання, без нового Статуту Концерну, з порушенням строку позовної давності на шість років без клопотання про поновлення строку позовної давності, без доказу надсилання оплати судового збору відповідачу, без обґрунтованого розрахунку вимоги щодо заборгованості, без визначення інформації на підставі чого стягується заборгованість, без надання допустимих та належних доказів про фактичне надання послуг. Позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Пропозицій щодо укладення договорів з кінцевим споживачем від Концерну «МТМ» не було. Прохає суд скасувати судове рішення та призначити справу до розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя 17.02.2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя 25.02.2025року заяву ОСОБА_1 призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 підтримав заяву та прохав суд її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення заяви у зв`язку з тим, що вона була подана до суду з порушенням строків, рішення суду законне та обґрунтоване, прохав суд відмовити у її задоволенні.

Суд, заслухавши сторони у справі , ознайомившись з матеріалами справи, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2024 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі»./а.с.165-170/.

Повний текст судового рішення представник відповідача ОСОБА_1 отримав 25.11.2024 18:41:01, що підтверджується Довідкою про доставку електронного документу /а.с.172/.

Повний текст судового рішення відповідачка ОСОБА_2 отримала 21.12.2025 року , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.174/.

З заявою про перегляд заочного рішення від 21.11.2024 року за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду 13.02.2025 року/а.с.199/( тобто більше ніж через 2,5 місяці) з пропущеним строком на подання заяви про його перегляд, клопотання на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд заочного рішення ОСОБА_1 не подавалось.

Глава 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлює особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення. Так, відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення до суду, який це рішення ухвалив, на предмет наявності передбачених частиною першою статті 288 ЦПК України підстав для його скасування, і оскаржити таке рішення у загальному порядку (статті 284-288 ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (стаття 284 ЦПК України).

Частинами 1, 2 ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, представник відповідача ОСОБА_1 пропустив строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та не навів причин пропуску такого строку, які могли б бути визнані судом поважними.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

З урахуванням мотивів, викладених у постанові від 12 червня 2024 року, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу: - передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; - оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, вирішуючи питання про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі №331/504/24 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, суд встановив, що заява була подана до суду з порушенням строків, а клопотання про поновлення строку для подачі заяви представником відповідача подано не було.

Керуючись статті 284-288 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі №331/504/24 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує,- протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 31.03.2025.

Суддя: Н.В. Фісун