н/п 2/490/1131/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(З А О Ч Н Е)

21 березня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі Ребрина Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача з позовом в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову позивач вказує, що 19.10.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.10.2024 року шлюб між ними було розірвано. Позивач вказує, що за час сумісного життя у шлюбі вони з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що покупцем за даним договором виступав відповідач, який діяв в інтересах сім`ї та за письмовою згодою позивача, про що зазначено в пункті 22 Договору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 жовтня 2012 року уклали шлюб, внаслідок чого дружина змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

Судом досліджено рішення Ленінського районного суду м. Миколаєві від 22 жовтня 2024 року згідно якого було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судом досліджено договір купівлі-продажу квартири від 12.06.2019 року (далі-Договір) згідно якого ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п. 22 Договору купівля квартира за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини ОСОБА_1 , викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В. 12 червня 2019 року за № 1237.

Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2019 року згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідност. 63 СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 356 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

20 березня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 712/3590/22, провадження № 61-14297св23, зазначив, що згода дружини, чоловіка на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, а також наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищевказане майно є спільним майном подружжя, а тому позивачу належить частки спірної квартири.

За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

За ОСОБА_1 слід визнати право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 284 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Суддя