Р І Ш Е Н Н Я№ 127/39324/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №04.03.2024-100003468 від 04.03.2024 у сумі 25 740 грн. та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 04.03.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір №04.03.2024-100003468.

Відповідно до умов цього договору позивачем відповідачу надано кредит у сумі 13 000 грн. строком на 42 дні, з обов`язком повернути вказані кошти разом з нарахованими відсотками, розмір яких узгоджено сторонами.

Позивач виконав свою частину договору та перерахував відповідачу кошти на картку № НОМЕР_1 .

Проте відповідач умови договору не виконує, кошти не повертає, унаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 25 740 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 13 000 грн.; заборгованість по процентам 12 740 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.01.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с. 36)

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Кредитний договір з позивачем вона не укладала та кредит не отримувала. В договорі містяться її дані, які не відповідають дійсності, зокрема номер телефону та місце роботи. Кредитна картка, на яку перераховано кредитні кошти їй не належить. Також, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування коштів на її картку. (а.с.47-49)

Представник позивача ТОВ «Споживчий Центр» - Павленко Д.О. подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти тверджень відповідача, викладених у відзиві. Кредитний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та на підставі договору відповідачу перераховані кредитні кошти на вказаний у договорі платіжний засіб. Таким чином, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. (а.с.59-61)

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2025 задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Споживчий Центр» - Павленка Д.О. про витребування доказів. Витребувано в АТ «А-Банк» належним чином завірені копії документів, які містять інформацію чи емітувалась (видавалась) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) банківська картка НОМЕР_3 ; - інформацію про рух коштів (виписка) по рахунку НОМЕР_3 за 04.03.2024. (а.с.71)

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві та у відповіді на відзиві зазначив, що просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 04.03.2024 укладено кредитний договір №04.03.2024-100003468, який складається з пропозиції про укладення договору (оферти) кредитної лінії, заявки кредитного договору №04.03.2024-100003468 (кредитної лінії) від 04.03.2024.2024, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору №№04.03.2024-100003468 (кредитної лінії) від 04.03.2024, інформаційного повідомлення позичальника. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 13 000 грн., строком на 42 дні. Також в кредитному договорі сторони узгодили розмір відсотків та порядок їх нарахування. В договорі зазначено наступні реквізити платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 4323-34ХХ-ХХХХ-1067. (а.с 13-17 на звороті)

Відповідно до квитанції від 04.03.2024 №, на картку 432334*67 перераховано кошти у розмірі 13 000 грн. за вказаним договором. (а.с. 19 на звороті).

З копії довідки по рахунках №ВКА6-6ААМ-RFIR-KN0F від 28.01.2025, виданої АТ «Акцент-Банк» вбачається, що у ОСОБА_1 наявні відкриті рахунки у АТ «Акцент-Банк», проте не вбачається належність їй картки НОМЕР_1 . (а.с.50)

Згідно з листом АТ «Акцент-Банк» №20.1.0.0.0/7-20250224/0063 від 25.02.2025, банк не має змоги надати інформацію стосовно банківської картки НОМЕР_3 , оскільки серед банківських карт ОСОБА_1 картка з таким номером відсутня. (а.с.78)

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст.ст.626, 628 ЦК України).

Відповідно до норм частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки, платіжний інструмент це персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції; Держателем такого платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Суд звертає увагу, що в кредитному договорі №04.03.2024-100003468 від 04.03.2024 укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем номером електронного платіжного засобу позичальника зазначено 4323-34ХХ-ХХХХ-1067, на який перераховано кошти у сумі 13 000 грн.

Водночас, судом встановлено, що банківська картка з таким номером не належить відповідачу, і, відповідно, відповідач не отримувала кошти за вказаним кредитним договором.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (на яку послався суд апеляційної інстанції), від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі №628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі №758/2418/17.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем коштів від позивача у сумі 13 000 грн., суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не отримувала кошти від позивача за договором №04.03.2024-100003468 від 04.03.2024, а тому вказаний договір є неукладеним, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, згідно зі ст. 207, 509, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 612, 628, 629, 638, 1046, 1051, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.19,76,77,81, 141, 256 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 31.03.2025.

Суддя