Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 березня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення з квартири,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просить усунути ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме житловою квартирою загальною площею 86,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з даної квартири без надання їм іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що житлова квартира загальною площею 86,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що стверджується договором купівлі - продажу квартири від 18.01.2021 та витягом про державну реєстрацію прав від 18.01.2021. Разом з тим, в даній квартирі залишились проживати відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Позивач неодноразово звертався до Відповідачів із проханням про виселення з даної квартири, оскільки такі не являються її власниками. Однак, останні відмовилися від вчинення таких дій, чим створюють перешкоди у користуванні власністю. Однак вважаю, що такі втратили право на проживання в даній квартирі.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника адвоката Ламбруха О.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, неодноразово викликалися до суду, зокрема шляхом розміщення відповідного повідомлення про виклик до суду на вебпорталі Судова влада України, про причини неявки суд не повідомили, не клопотали про відкладення розгляду справи, відзив до суду не подали.

На підставі наявних у справі доказів та зі згоди сторони позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Суд встановив, що Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Позивач у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 18.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дурневич Н.М., за реєстровим №32, є власником квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Право власності позивача на вказаний об`єкт нерухомості також стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №240813851 від 18.01.2021).

Місце проживання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 згідно з довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.06.2023 №1974/13-06 зареєстроване у вказаній квартирі.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2023 у справ №308/11427/23 ухвалено визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання яких за адресою АДРЕСА_3 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не належать до родини позивача, не є його родичами, не визнані членами його сім`ї, ніколи постійно з ним не проживали і не вели спільне господарство.

Вищевказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дурневич Н.М., зареєстрований в реєстрі за номером 32, ніким не оспорювався і не визнавався недійсним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Практика Верховного Суду України при розгляді судами позову власника про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та виселення зводитися до того, що відповідно до ст. 391 ЦК України новий власник квартири через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні своїм майном.

В справі №638/13030/13-ц від 25 липня 2018 року Верховний Суд підкреслив, що для такого виду спорів не потрібна зі сторони позивача обов`язкова вимога про виселення, яку повинні отримати проживаючи у квартирі особи.

Разом з тим позивач надіслав відповідачам листи-вимоги про виселення та звільнення квартири від 28.03.2024.

Відповідачами не було надано суду документів, які б підтверджували певний особливий зв`язок між позивачем та колишнім власником квартири. В матеріалах справи міститься дійсним договір купівлі-продажу на підставі якого продавець передав, а покупець повністю оплатила квартиру.

Крім того, право власності позивача на квартиру відповідачами не оспорюється, відзив на позовну заяву до суду не подано.

Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 виселити з квартири за адресою: АДРЕСА_2 без надання їм іншого житлового приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов