ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/243/25Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/422/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року, постановлену суддею Мочальською В.М. у цивільній справі №601/243/25 за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства Україна Агро-Сервіс, державного реєстратора Збаразької міської ради Тернопільського району Ярошка Андрія Віталійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю Біо-Лан, ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів оренди, визнання відсутності права оренди, припинення державної реєстрації договорів оренди, скасування речового права оренди, усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року позовну заяву повернуто позивачу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що ухвала суду є незаконною та прийнятою з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, оскільки в ухвалі Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року, якою позовну заяву залишено без руху, суд не конкретизував, які із заявлених позовних вимог є майновими та немайновими. Крім цього, суд не врахував того, що отримані ОСОБА_1 доходи за 2024 рік складаються лише із соціальної допомоги на дітей.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (наприклад, § 22 рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Згідно з частинами першою та третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали суду, підставою для її постановлення стало те, що ОСОБА_1 не вказано ціну позову та не сплачено судовий збір за подання позовної заяви, яка містить 2 вимоги майнового характеру та 8 вимог немайнового характеру.

На виконання вимог ухвали суду, 5 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась із заявою, в якій просила звільнити її від сплати судового збору. До заяви долучено: завірену копію Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.02.2025; завірену копію посвідчення НОМЕР_1 , яке дає право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей; завірену копію висновку ЛКК № 82 від 03.05.2023, завірену копію висновку ЛКК №145 від 21.08.2023; завірені копії епікризів (виписки, медичних документів на 14 сторінках); два фото.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року позовну заяву повернуто позивачці.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не усунула недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Ціна позову це вартісне вираження вимог позивача у позовній заяві.

У позові ОСОБА_1 серед іншого, заявлено вимоги про усунунення перешкод у користуванні належними їй земельними ділянками площею 0,2903 га, кадастровий номер :01:001:0832 та площею 1,72 га, кадастровий номер :01:001:0659 шляхом зобов`язання відповідача повернути ці ділянки позивачу у строк протягом одного місяця з моменту набрання судовим рішенням законної сили. Такі вимоги суд першої інстанції вважав майновими.

Разом з тим, вимоги власника про повернення земельної ділянки з користування (оренди), а не з володіння, не підлягають вартісній оцінці, та відповідно, є немайновими.

Тобто, об`єктом даних вимог є дії зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника.

В свою чергу, ціна позову це вартісне вираження вимог позивача у позовній заяві.

Таким чином, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 містить лише вимоги немайнового характеру, а тому вказівка суду першої інстанції на необхідність зазначення у позовній заяві ціни позову та подання документів, що підтверджують ціну позову, є безпідставною.

Щодо вимоги суду першої інстанції про сплату ОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви.

Як зазначалось вище, на виконання вимог ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року, якою позовну заяву було залишено без руху, 5 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення її від сплати судового збору, до якої долучено, серед іншого, Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 4 лютого 2024 року №1909-25-00735, відповідно до яких сукупний дохід ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року становить 227750,54 грн та складається виключно з соціальних виплат.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справах за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці, батьки які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитинну віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї, особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції обмежився лише формальною вказівкою про те, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по вересень 2024 року отримала дохід у сумі 227 750, 54 грн. При цьому суд не перевірив, чи розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, та не звернув увагу, що дохід у сумі 277 750 грн складається лише із соціальних виплат, які до того ж виплачувались останній як члену багатодітної сім`ї, на утриманні якої перебуває 5 неповнолітніх дітей.

За таких обставин, суд дійшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачці.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 379, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Кременецького районного суду Тернопільської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.