КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року

справа № 757/40654/21-ц

провадження № 22-ц/824/1389/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Желепи О.В.

при секретарі: Правдивець Ю.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк»

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року, постановлене під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою, згідно вимог якої просив суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь заборгованість за договором № SAMDNWFD600 від 22.01.2014 року вклад «Стандарт на 12 міс» від 22.01.2014: 12 173,89 USD (вклад) + 12 693, 99 USD (10 % річних) + 2 633, 56 USD (3 % річних) = 27 501, 44 USD.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.01.2014 ОСОБА_1 та ПАТ «Приватбанк» уклали договорів банківського вкладу SAMDNWFD600 вклад «Стандарт на 12 міс» з капіталізацією на наступних умовах: сума вкладу 11 910 USD, процентна ставка 10 %, особовий рахунок № НОМЕР_1 , проценти нараховуються на рахунок /карту НОМЕР_1 .

У кінці лютого - початку березня 2014 перекинуті з Росії і кримських баз Чорноморського флоту РФ війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. 18 березня 2014 року Російською Федерацією було проголошено про включення до складу Російської Федерації на правах суб`єктів федерації - «Республіки Крим» та «міста федерального значення Севастополь». Виникло суспільно-політичне напруження.

Рахунки вкладника Приватбанку заблоковані.

Кримські вкладники почали звертатися до місцевих відділень з вимогами про повернення своїх вкладів. Проте, на жаль, навіть самі співробітники кримських філій Приватбанку не знали причину блокування рахунків та доступу до інформації. В такій напруженій ситуації всі намагалися оперативно отримувати інформацію (дзвінки, електронна пошта, особистий візит до відділення), надсилання рекомендованих листів до головного офісу Приватбанку було просто неможливим. Починаючи з 27.03.2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку. Практично УДППЗ «Укрпошта» не здійснює поштові відправлення ані з Криму, ані до півострова Крим. Кримська Дирекція Укрпошти припиняє роботу, як і інші державні установи.

Доступ клієнтів до інформації на особистому кабінеті Приват24 обмежено. Інформація відсутня й по сьогоднішній день.

Позивач неодноразово звертався до банку з проханням розблокувати рахунки, розірвати договори та повернути суму банківських вкладів з нарахованими процентами, проте банк відмовляв у зв`язку з припиненням діяльності на території тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим (далі - АРК) та м. Севастополя та неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях.

У відповідь на звернення позивачу було надано лише довідку №51590666 від 30.04.2014, відповідно до якої на рахунку № НОМЕР_1 знаходиться 12 173,89 USD, проте гроші не повернуто.

Таку бездіяльність Банку, що полягає у неповерненні вкладу з відсотками позивач вважає незаконною. Доводи Банку про те, що у нього відсутня будь-яка інформація щодо наявності відкритих у філіях на території Автономної Республіки Крим депозитних рахунків та залишків грошових коштів на них у зв`язку із окупацією Автономної Республіки Крим, є неправдивими, оскільки договір укладений із ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому відповідач, як фінансова установа, зобов`язаний був забезпечити облік всієї банківської інформації, у тому числі і проведеної філіями (Постанова КЦС ВС від 14.04.2020 № 201/4722/16 (61-710св20).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України та п.3.3. Постанови Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, банк зобов`язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Оскільки банк вклад не повернув, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.04.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що обставини того, що позивач не скористався процедурою позасудового врегулювання, не позбавляє його права реалізувати своє право на вирішення спору в суді, про що також вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі № 914/2649/17.

Апелянт вважає, що факт неповернення грошових коштів, фактично є відмовою банку у поверненні коштів позивачу, як і відзив відповідача підтверджує позицію банку не повертати грошові кошти.

Відповідач не підтвердив розірвання депозитних договорів, грошові кошти не повернув, отже депозитний договір не закінчив свого строку дії, тому позивач звертається з вимогою про стягнення не тільки вкладу, а і процентів, нарахованих за ставкою відповідно до договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» на цей час не несе зобов`язань за цим договором, а ТОВ «Фініліон» є новим боржником за даним договором банківського вкладу.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів подання заяви до відповідача про розірвання договору та/чи повернення вкладу з відсотками та повернення коштів за поточними рахунками, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє будь-яке не визнане або оспорюване право та охоронюваний законом інтерес.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.01.2014 ОСОБА_1 та ПАТ «Приватбанк» уклали договоір банківського вкладу SAMDNWFD600 вклад «Стандарт на 12 міс» з капіталізацією на наступних умовах: сума вкладу 11 910 USD, процентна ставка 10 %, особовий рахунок № НОМЕР_1 , проценти нараховуються на рахунок/карту НОМЕР_1 .

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

За змістом положень статей 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 3 ст.651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про розірвання договору.

Також, щодо розрівання договору викладена позиція у постанові Верховного суду від 24.08.2023 у справі 757/48968/20, в якій зазначено, що аргументи касаційної скарги про помилковість тверджень банку про те, що договори не можуть вважатись розірваними з моменту звернення позивача до банку із заявами про розірвання договорів, адже вони не відповідають вимогам законодавства. Доводи касаційної скарги представника заявника про те, що заяви позивача про повернення коштів не відповідають встановленим вимогам щодо їх оформлення колегія суддів відхиляє з огляду на те, що сам позивач ініціював процедуру розірвання депозитних договорів, подавши відповідні заяви, а одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопелю).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику крім суми вкладу також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06.05.2014 № 260.

Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «Приватбанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибутковою касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Статтею 1064 ЦК України визначено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Отже, районний суд дійшов вірного висновку про те, що мало місце укладення між сторонами договору банківського вкладу, що підтверджується долученою копією договору та документами, які надав Банк, з яких вбачається, що на рахунках позивача були внесенні кошти та нараховані проценти.

Відповідачем підтверджено зобов`язання за вказаним договором № SAMDNWFD600 від 22.01.2014 року, які він передав користь третьої особи ТОВ ФК «Фінілон».

Судом також вірно встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «;Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260).

Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк».

За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів російської федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню.

Водночас, наявність вказаного рішення банку росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 9 договору, сторони передбачили право достроково розiрвати договiр, повiдомивши про це iншу сторону за два банкiвських днi до дати розiрвання договору.

На підтвердження факту розірвання договору позивачем було надано у якості доказу заяву від 23.06.2021 р. про розірвання депозитного договору та повернення вкладу з процентами та повернення коштів на поточних рахунках.

Судом встановлено, що вказана заява не місить належного підпису позивача, оскільки в графі підпис зазначено лише слово «Згідно з оригіналом».

На звернення позивача від 23.06.2021 р. відповідачем було направлено на адресу позивача відповідь від 28.07.2021 р. № 20.1.0.0.0/7 - 210630/10905, відповідно до якої банк повідомив заявника про неможливість прийняття заяви про розірвання договору та повернення коштів, оскільки позивачем порушено порядок звернення до банку із такою заявою, а саме, банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит, оскільки він направлений засобами поштового зв`язку.

Також, відповідно до п. 3.1 Постанови Національного банку України № 267 письмовий запит фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. При цьому, відповідачем було роз`яснено яким саме чином (способом) вона може звернутися до банку, щоб її заява була прийнята до розгляду.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Гарантоване статтею 55 Конституції Україний конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) зазначено, що доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитор надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20.10.2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655св21) та від 17.11.2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) у подібних правовідносинах.

За змістом статей 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.

Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових:

Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

Отже, суд дійшов вірного висновку, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора - позивача, тобто не відбулося переведення боргу, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду щодо відмови у задоволенні позову у зв`язку із поданням заяви про розірвання договору вкладу, яка неналежним чином оформлена, виходячи з наступного.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження №12-216гс18) про те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення існуючого конфлікту у суді. Право особи на звернення до суду у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у подібній справі № 757/38720/14-ц (провадження № 61-18487св20) від 13 травня 2021 року зазначив про наступне, що встановивши факт укладення між вкладником і банком договорів банківського вкладу, проведення операцій по відкритих рахунках, суд апеляційної інстанції не врахував, що позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права у зв`язку з блокуванням банком її рахунків, відкритих на підставі договорів банківських вкладів, та неможливістю користування грошовими коштами, які розміщені на цих рахунках, зокрема відмовою банку від переведення депозитів з АР Крим до м. Києва. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що банк заперечував з різних підстав проти позову, зокрема зазначав, що у зв`язку з переведенням боргу за вказаними договорами банківських вкладів AT КБ «Приват Банк» не несе зобов`язань за такими договорами. Суд апеляційної інстанції, зазначивши про передчасність заявлених позовних вимог, розглянув справу, яка тривалий час перебувала на розгляді в суді, формально, не звернув увагу на те, що право позивачки залишилось незахищеним. а застосування позасудової процедури розірвання договорів банківських вкладів у відповідності до умов цих договорів призведе лише до повторного звернення позивачки до суду, невиправдано тривалого вирішення спору по суті, отже дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову з формальних підстав.

Позивачем заявлено вимогу про повернення коштів за договором банківського вкладу, яку відповідачем не визнано, про що зазначено у відзиві на позов.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що право позивача на повернення коштів да договором вкладу порушено, і, як наслідок підлягає захисту.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Виплата передбачених договором та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються.

Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються.

Відповідно до положень ст.1061 ЦК. України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Відповідно до п.2.2.1.22. Умов та правил банківського обслуговування розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms в редакції станом на 01.04.2014 року: «Угода про розміщення вкладу набирає чинності з дня підписання Заяви і припиняється з виплатою Клієнту всієї суми вкладу разом з процентами, що належать відповідно до умов вкладу. При оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, ця угода набирає чинності з дня подачі дистанційного розпорядження (заявки) на відкриття депозитного рахунку. Дія угоди припиняється з виплатою Вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, що належать відповідно до умов цієї угоди."

Відповідач не підтвердив розірвання депозитного договору та не повернув кошти, тому депозитний договір не закінчив свого строку дії.

З урахуванням викладеного позивач обґрунтовано звертається до суду з вимогою про стягнення вкладу і процентів за ставкою відповідно до договору.

Звернення позивача до AT КБ «ПриватБанк» з заявою про розірвання депозитного договору та вимогою сплатити належні грошові кошти разом з нарахованими процентами відповідно до умов зазначеного договору є необхідною, але не достатньою обставиною для того, щоб зазначений договір вважався розірваним добровільно у позасудовому порядку, адже заява Позивача була залишена відповідачем без реагування.

У висновку Верховного Суду у справі № 132/4438/18-ц викладеному у постанові від 02 вересня 2019 року зазначено, що враховуючи те, що договір банківського вкладу не було розірвано, а невиконання його умов допущено саме відповідачем, нарахування відсотків у розмірі, що звичайно ставляться банком за вкладом на вимогу суперечитиме умовам укладеного між сторонами договору та нормам ЦК України.

На підстав наведеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на його користь заборгованість за договором № SAMDNWFD600 від 22.01.2014 року вклад «Стандарт на 12 міс» від 22.01.2014: 12 173,89 USD (вклад) + 12 693, 99 USD (10 % річних) + 2 633, 56 USD (3 % річних) = 27 501, 44 USD.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Тарасової-Патрай Ксенії Андріївни задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року скасувати.

Постановити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН» про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт на 12 міс» від 22.01.2014 у розмірі 27 501, 44 USD, з яких: 12 173,89 USD - вклад, 12 693, 99 USD - 10 % річних, 2 633, 56 USD - 3 % річних.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді