Справа № 296/9228/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М УК Р А ЇН И
06 березня 2025 року м.Житомир
Корольовський районний суд м. Житомира у складі: головуючої судді - Петровської М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -
ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 1 000 (одна тисяча) доларів США; неустойку у розмірі 2 180 (дві тисячі сто вісімдесят) доларів США, що разом становить 3 180 (три тисячі сто вісімдесят) доларів США та еквівалентно 131 167 (сто тридцять одна тисяча сто шістдесят сім) гривень 00 коп.
В обґрунтування позову вказує, що 19.01.2024 між ним та відповідачем по справі ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг кошти в розмірі 1 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 28.02.2024. При цьому, станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув позичені грошові кошти, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.
Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.
В судове засідання, призначене на 06 березня 2025 року о 12 годині 00 хвилин, сторони не прибули.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ходак В.В. надіслав до суду заяву, відповідно до змісту якої розгляд справи просить проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не подавав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялись на адресу відповідача за зареєстрованим місцем його проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, востаннє з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України.
Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позов, а також наявну згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 19 січня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , склав розписку про отримання ним від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в борг грошових коштів у готівковій формі в сумі 1 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 28 лютого 2024 року. У випадку неповернення коштів до 28.02.2024, ОСОБА_2 зобов`язався оплатити неустойку у розмірі 1% від суми позики за кожен день порушення грошового забезпечення. Наведене підтверджується оригіналом розписки від 19 січня 2024 року, яка підписана ОСОБА_2 .
Оскільки відповідачем ОСОБА_2 позичені кошти ОСОБА_1 повернуто не було, останній звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України.)
Згідно частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, не передання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Вказаний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року по справі № 559/2587/19 за аналогічними обставинами спору між кредитором та боржником.
Верховний Суд звернув увагу, що сам факт підписання боргової розписки за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів.
Враховуючи вищевикладене, приписи ст.1047 ЦК України, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини, що випливають з договору позики, укладення якого підтверджується розпискою від 19 січня 2024 року, яка засвідчує факт отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів в розмірі 1 000 доларів США.
При цьому, вирішуючи питання про розмір суми, яка підлягає до стягнення з відповідача за договором позики від 19 січня 2024 року, суд бере до уваги правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16 (провадження №14-446цс18) згідно якої, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 19 січня 2024 року в загальному розмірі 1 000 доларів США та неустойки у розмірі 2 180 доларів США, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 1% за кожен день порушення грошового забезпечення.
Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як встановлено судом, сторони в розписці від 19.01.2024 узгодили, що ОСОБА_2 до 28.02.2024 має бути повернута сума позики в розмірі 1 000 дол.США, а у випадку неповернення грошей у вказаний строк ОСОБА_2 зобов`язався оплатити неустойку в розмірі 1% за кожен день порушення грошового забезпечення.
Оскільки сторонами добровільно узгоджено порядок стягнення неустойки у розписці, з огляду на принцип обов`язковості договору, до стягнення судом підлягає неустойка за період з 01.03.2024 по 04.10.2024 (день звернення до суду із цим позовом) в сумі 2 180 дол.США (1000 дол.США*1%*218 днів прострочення).
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений останнім судовий збір в розмірі 1 311,67 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Ходаком Владиславом Володимировичем до позовної заяви додано ордер про надання правничої допомоги серії АВ №1157298, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 02 жовтня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 6 від 02.10.2024 на суму 10 000 грн.
Згідно п.1.1 договору про надання правничої допомоги від 02 жовтня 2024 року, предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справі щодо стягнення боргу по розписці із ОСОБА_2 .
Вартість юридичних послуг (гонорар адвоката) становить 10 000 грн (п.4.1 договору). Обов`язкові платежі, зокрема судовий збір, державне мито, оплата нотаріальних послуг, послуги перекладачів, експертів, суб`єктів оціночної діяльності, не входять до вартості юридичних послуг та оплачуються додатково клієнтом (п.4.2 договору).
У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 5 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару(фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч.2 ст.137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч.4 ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи наведені приписи, відсутність доказів на обгрунтування співмірності гонорару з обсягом наданої правової допомоги з урахуванням незначної складності справи, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, cуд вважає необґрунтованим та таким, що виходить за розумні межі, розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, що є достатнім та справедливим.
Керуючись статтями 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення суми боргу за договором позики, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19 січня 2024 року у розмірі 1 000 (одна тисяча) доларів США та неустойку у розмірі 2 180 (дві тисячі сто вісімдесят) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1311,67 грн (одну тисячу триста одинадцять гривень шістдесят сім копійок) витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн (дві тисячі гривень).
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м.Житомира шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складання. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 13 березня 2025 року.
Суддя М. В. Петровська