ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3264/25 Справа № 175/1099/24 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенка Олександра Анатолійовича в інтересах держави в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року у складі судді Бойко О.М. у цивільній справі № 175/1099/24 за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року Дніпропетровська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 20 липня 2010 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:147:0088, площею 1,7509 га, для ведення садівництва, за ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №1108-р від 19 березня 2010 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 037148 від 20 липня 2010 року. Однак, позивач вважає, що за зазначеним розпорядчим документом Лозі В.В. такий державний акт не видавався, адже за цими реквізитами надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 . Тобто, рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку уповноваженим органом взагалі не приймалося.

Вказана земельна ділянка згодом була поділена на 8 земельних ділянок, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером :01:147:0397, площею 0,2100 га, для ведення садівництва, яку подаровано ОСОБА_2 . ОСОБА_4 за договором дарування земельної ділянки від 09 серпня 2010 року № 12004, яким на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 травня 2016 року № 766, відчужив ОСОБА_5 , який, в свою чергу, подарував її ОСОБА_1 за договором дарування земельної ділянки від 06 травня 2016 року № 773, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06 травня 2016 року.

Позивач зазначає, що ним встановлено перетин меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:147:0397 з межами кварталу 76 виділу 4 Новомосковського лісництва філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України», що становить 0,21 га, із загальної площі 0,21 га, тобто, повністю належить до земель лісового фонду, де право постійного користування земельною ділянкою належить філії «Новомосковське лісове господарство».

Позивач, зазначаючи, що вилучення даної земельної ділянки із складу Держлісфонду не погоджувалось, цільове призначення не змінювалося, землевпорядна документація на дану земельну ділянку до лісгоспу не надходила, а тому спірна земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням вимог земельного та лісового законодавства України.

Позивач просив:

- усунути перешкоди у здійсненні Дніпровською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 0,21 га, кадастровий номер :01:147:0397, яка розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з правом постійного користування державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» із незаконного володіння ОСОБА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,21 га, кадастровий номер :01:147:0397 у Державному земельному кадастрі;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,21 га, кадастровий номер :01:147:0397, проведену на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондаренко Р.О. № 29529703 від 06 травня 2016 року, номер запису про право власності 14433886.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року позовні вимоги Дніпропетровської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Дніпровської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування державної реєстрації земельної ділянки - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка, площею 1,7509 га з кадастровим номером :01:147:0088 -01-147-0088), яка розташована за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області безоплатно у власність ОСОБА_2 за рішенням уповноваженого органу не передавалася, оскільки набута ним за відплатним договором купівлі-продажу. Прокурор, стверджуючи у позові про незаконність набуття права власності на спірну земельну ділянку, не оскаржує Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 037148 від 20 липня 2010 року виданий ОСОБА_2 і не ставить під сумнів правомірність його оформлення та видачу відповідним уповноваженим органом державної влади на підставі розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області №1592-р від 10 квітня 2010 року, що свідчить про правомірність набуття права власності на спірну земельну ділянку.

Також суд першої інстанції зазначив, що твердження прокурора про належність земельної ділянки, площею 0,2100 га з кадастровим номером :147:0397 до земель державного лісового фонду в межах кварталу 76 виділу 4, що перебуває в постійному користуванні філії Новомосковське лісове господарство» ДСПП «Ліси України», не знайшли свого підтвердження, адже земельна ділянка, площею 1,7509 га з кадастровим номером :01:147:0088, розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка була поділена на 8 окремих ділянок, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером :147:0397, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення та ніколи не відносилася до земель лісового фонду (а.с.239-246 Том І).

Не погодившись з таким рішенням суду, заступник керівника Дніпропетровської оласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції рішення ухвалено з неповним зясуванням обставин відношення спірної земельної ділянки до лісового фонду, як і не з`ясовано вибуття цієї земельної ділянки з земель державного лісового фонду, що потягло грубе порушення охоронюваних державою інтересів у сфері земельних відносин. Також суд першої інстанції невірно встановив добросовісність набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, адже доводи про право на мирне володіння майном та незаконне втручання держави у право приватної власності відповідача є безпідставними (а.с.1-11 Том ІІ).

У березні 2025 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Башмакова Є.А. подала письмові пояснення (а.с.28-37 Том ІІ), в яких просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити, надавши до пояснень письмові докази.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК Укаїни, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі нотаріального договору дарування земельної ділянки від 06 травня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 773, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,2100 га з кадастровим номером :147:0397, цільове призначення 01.06 для ведення садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 14). Цей договір дарування земельної ділянки від 06 травня 2016 року за № 773, ніким не оскаржений, не був визнаний недійсним або нечинним та не скасований в установленому законодавством порядку.

До цього правочину вказана земельна ділянка була сформована в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 1,7509 га з кадастровим номером :01:147:0088, яка належала на праві власності ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 037148 від 20 липня 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 69.

В подальшому право власності на сформовані в результаті поділу 8 окремих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, їх власником ( ОСОБА_2 ) відчужено за різними правочинами.

При набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, площею 0,2100 га з кадастровим номером :147:0397 на підставі договору дарування від 06 травня 2016 року № 773, їй було передано копію технічної документації із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер -01-147-0088, ОСОБА_2 , для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розроблену в 2010 році ТОВ «Земельні реформи».

В цій технічній документації із землеустрою, серед іншого, міститься належним чином засвідчена копія нотаріального договору дарування земельної ділянки від 24 червня 2009 року за № 1534, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , за умовами якого останній набув у власність земельну ділянку, площею 1,7509 га з кадастровим номером -01-147-0088, розташовану за адресою: Підгородненська міська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів було оформлено та видано ОСОБА_2 . Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №823744 від 22 липня 2009 року, відтак, за положеннями ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання договору дарування земельної ділянки від 24 червня 2009 року за № 1534), право власності у ОСОБА_2 виникло саме з 22 липня 2009 року на спірну земельну ділянку.

ОСОБА_2 , реалізуючи свої права власника вказаної земельної ділянки у 2010 році замовив ТОВ «Земельні реформи» розроблення технічної документації із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер -01-147-0088 для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Розпорядженням голови Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області №1592-р від 10 квітня 2010 року було затверджено технічну документацію із землеустрою та змінено вид використання земельної ділянки «з особистого селянського господарства» на «для ведення садівництва» без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та її меж.

На підставі цього розпорядження №1592-р від 10 квітня 2010 року, відділом Держкомзему в Дніпропетровському районі видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 037148 від 20 липня 2010 року, зареєстрований за 69, згідно з яким ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 1,7509 га, з кадастровим номером :01:147:0088, цільове призначення - для ведення садівництва, що розташована на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в якому в графі «підстава» допущено помилку та невірно вказано реквізити розпорядження «від 19 березня 2010 року №1108-р», замість вірних реквізитів «від 10 квітня 2010 року №1592- р».

Про зазначену помилку (описку), допущену під час складання та оформлення Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №037148 від 20 липня 2010 року ОСОБА_1 дізналась з даного позову, тому виправити таку помилку та своєчасно звернутися до Дніпровської районної державної адміністрації (районної військової адміністрації) та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з відповідними заявами про виправлення цієї помилки (описки), не мала можливості.

До цього часу відповідей за результатами розгляду поданих у лютому 2024 року заяв ОСОБА_1 отримано не було.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка, площею 1,7509 га з кадастровим номером :01:147:0088 -01-147-0088), яка розташована за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області безоплатно у власність ОСОБА_2 за рішенням уповноваженого органу не передавалася, оскільки набута ним за відплатним договором купівлі-продажу.

Також судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка, площею 1,7509 га з кадастровим номером :01:147:0088, розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка була поділена на 8 окремих ділянок, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером :147:0397, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення та ніколи не відносилася до земель лісового фонду, що підтверджується розпорядчими документами Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, реєстрацією спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідних реєстрах, виникнення, реєстрацією та переходом права власності на землю за правочинами, розробленою землевпорядною документацією, зокрема:

- відомостями (інформацією) про категорію земель та цільового призначення земельних ділянок за вказаною адресою, внесеними до ДЗК, відповідних реєстрів та публічної кадастрової карти;

- листами відділу Держкомзему в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 23 листопада 2013 року № 0842 та управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року;

- листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22 липня 2022 року № 10-4-0.332-3150/2-22, наданим у відповідь на лист Дніпропетровської обласної прокуратури від 18 липня 2022 року № 15/10676вих-22;

- Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №037148 від 22 липня 2010 року та серії ЯЖ №823744 від 22 липня 2009 року; Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №1592-р від 10 квітня 2010 року;

- технічною документацією із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер -01-147-0088 для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розробленою у 2010 році ТОВ «Земельні реформи»;

- правочинами щодо виникнення та переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :147:0397;

- постановою про закриття кримінального провадження (№0001371), прийнятою 11 травня 2016 року старшим слідчим Дніпропетровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Іванніковим В.С.;

- постановою про закриття кримінального провадження (№0000817), прийнятою 30 вересня 2016 року т.в.о. начальника СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Капустіним Р.Ю.

Відмовляючи у задоволенні позову Дніпропетровської обласної прокуратури, суд першої інстанції виходив з того, що твердження прокурора про те, що райдержадміністрацією, як уповноваженим органом розпоряджень (рішень) про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, про передачу у власність земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки, у тому числі на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 не приймалося, є безпідставними і неспроможними, адже ОСОБА_2 набув право власності на підставі договору купівлі-продажу ще у 2009 році. Як і є безпідставним та не підтверджується письмовими доказами у справі твердження прокурора про належність земельної ділянки, площею 0,2100 га з кадастровим номером :147:0397 до земель державного лісового фонду в межах кварталу 76 виділу 4, що перебуває в постійному користуванні філії Новомосковське лісове господарство» ДСПП Ліси України.

Колегія суддів погоджується як зі встановленими фактичними обставинами справи, так і з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Верховним Судом України у постановах від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14 та від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, викладено висновок про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати норми пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Так, відповідно до п. 5 Прикінцеві положення ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (тобто до 01 січня 2002 року), таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування».

Конструкція вищевказаної норми вимагає дотримання щонайменше кількох умов: факт надання державним та комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам та установам земельних ділянок у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (до 01 січня 2002 року); наявність законних та чинних планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що ані прокурор, ані позивач, ані третя особа не надали жодних підтверджуючих рішень, актів, документів, що стали підставою для надання Філії «Новомосковське лісове господарство» ДСПП «Ліси України» у постійне користування спірної земельної ділянки та відповідно для її включення до матеріалів лісовпорядкування. Матеріали справи не містять інформації про те, на підставі яких розпорядчих документів надавались відповідні землі у постійне користування відповідному лісогосподарському підприємству, яке належить до сфери управління ДСПП Ліси України, у тому числі Філії «Новомосковське лісове господарство», та визначалось цільове призначення таких земель, що свідчить про відсутність доказів правомірності включення спірної земельної ділянки до картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи скаржника про встановлення ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання знаходження спірної земельної ділянки в межах кв.76 виділу 4 Новомосковського лісництва Філії Новомосковське лісове господарство ДП Ліси України, оскільки Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Новомосковське лісове господарство» Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, не є планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування в розумінні п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Натомість, ст. 48 цього Кодексу (у редакції, чинній на час складання вищезгаданого проекту організації та розвитку лісового господарства) передбачено, що матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, про що зазначено і судом першої інстанції та з чим повністю погоджується і колегія суддів.

У Положенні про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України функція «Затверджують матеріали лісовпорядкування» з`явилась лише з прийняттям наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 26 березня 2021 року № 217, що спростовує доводи скаржника про те, що спірна земельна ділянка відноситься до лісового фонду, який перебуває у постійному користуванні Філії Новомосковське лісове господарство з 2014 року у відповідності до Проекту організації та розвитку лісового господарства Новомосковське лісове господарство.

Разом з цим суд першої інстанції відзначив, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Часткова інвентаризація земель лісогосподарського призначення державної власності в межах кварталу 76 Новомосковського лісництва, зі складенням технічної документації із землеустрою, яку затверджено розпорядженням голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 21.08.2023 №Р-335/0/3-23, виявила недостовірність та необґрунтованість відомостей, внесених до матеріалів лісовпорядкування 2014 (у тому числі, безпосередньо в частині виділу 4 кварталу 76), що були виконані для ДП «Новомосковський лісгосп» без врахування об`єктивних обставин.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що матеріали не містять жодних відомостей про наявність на спірній земельній ділянці зелених насаджень, їх кількість, види, вік, вартість, інші дані за якими їх можна ідентифікувати та належність конкретній особі (суб`єкту), що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог.

Колегією суддів також встановлено, що у відповідності до наданої відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за №254/104-21 від 19 березня 2021 року на запит адвоката М. Бутманова, зазначено, що відповідно до журналу реєстрації вихідної кореспонденції (документів) відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області були дійсно зареєстровані довідки гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 від 23 січня 2013 року за вихідними номерами 0841,0842,0843. Також, у відповідності до того ж журналу зареєстрована довідка на Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція від 17 березня 2015 року за №0937.

23 січня 2013 року за №0842 ОСОБА_2 надана довідка зі змістом того, що Відділ Держкомзему у Дніпропетровському районі повідомляє про те, що земельна ділянка, яка знаходиться у власності гр ОСОБА_2 для ведення садівництва на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ 037148, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку за №69 від 20 липня 2010 року, знаходиться за адресою: Підгородненська міська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області і відповідно до Ф6-зем була відведена за рахунок угідь-пасовища, та не відноситься до земель лісового фонду.

Колегія суддів наголошує, що відповідної довідки, виданої Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція від 17 березня 2015 року за №0937, яка отримана останнім значно пізніше, ніж гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, з чого неможливо встановити зміст цієї довідки та підстави набуття в користування, зокрема, Філією Новомосковське лісове господарство.

Колегія суддів відзначає, що скаржник, наполягаючи на незаконному набутті ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, в апеляційній скарзі особисто зазначає про належність такої земельної ділянки іншим особам, які передували, як власники, набуттю ОСОБА_2 його права власності на цю земельну ділянку, не оскаржуючи при цьому інших правочинів, які укладались до 2009 року, а відповідних письмових доказів, що саме ОСОБА_2 набув у власність спірну земельну ділянку безоплатно від держави скаржником не надавалось як суду першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги. З цього, колегією суддів такі доводи скаржника до уваги не приймаються.

Крім того, у відповідності до відомостей, зазначених у листі Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 1799/03-23 від 26 жовтня 2023 року, судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка (к.н.:01:147:0397) частково розташована у прибережній захисній смузі середньої річки Самара, тобто, частково на землях водного фонду (а.с.47 Том І).

Доводи скаржника про те, що дані відомості є додатковим підтвердженням відношення спірної земельної ділянки до лісового фонду, яка незаконно була передана у приватну власність, колегія суддів також не приймає до уваги, адже землі водного фонду, в розумінні наведених скаржником положень ст. 58 Земельного кодексу України, ст.4 Водного кодексу України, не можуть бути зайняті лісами, а у відповідності до інформації довідки Відділ Держкомзему у Дніпропетровському районі від 23 січня 2013 року Ф6-зем за №0842, наданої ОСОБА_2 , земельна ділянка, яка знаходиться у його власності, була відведена за рахунок угідь-пасовища, відтак, спірна земельна ділянка, яка частково розташована у прибережній захисній смузі середньої річки Самара та раніше мала призначення угідь-пасовища, до лісового фонду не відноситься.

Також це встановлено і судом першої інстанції з правовстановлюючих документів, офіційних відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, де зазначено, що вищевказана земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення, та зворотнього скаржник не довів ані в суді першої інстанції, ані при розгляді апеляційної скарги.

Також колегія суддів критично відноситься і до доводів скаржника про те, що згідно з інформацією Східного лісового офісу ДП «Ліси України» від 08 червня 2023 року № 664, Філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 28 червня 2023 року № 247 та Проекту організації та розвитку лісового господарства», виконаного у 2014 ДП «Харківська лісовпорядна експедиція» ця ж земельна ділянка (к.н.:01:147:0397) відноситься до земель державного лісового фонду в межах кварталу 76 виділ 4 Новомосковського лісництва.

Спірна земельна ділянка (к.н.:01:147:0397) частково розташована у прибережній захисній смузі середньої річки Самара, тобто на землях водного фонду, про що листом № 1799/03-23 від 26 жовтня 2023 року повідомив Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області прокурору.

Колегія суддів наголошує, що, враховуючи наявність таких розбіжностей у наданих скаржником до позову відомостей у письмових документах, у визначенні відношення земельної ділянки з кадастровим номером :01:147:0397 у 2014 році до земель державного лісового фонду, а у 2023 році до земель водного фонду, тоді як у 2013 році ця земельна ділянка мала цільове призначення як угіддя-пасовища, що встановлено судом першої інстанції, доводи скаржника про відношення спірної земельної ділянки до лісового фонду є безпідставними та недоведеними належними доказами.

Колегія суддів наголошує, що доводи скаржника щодо наявності будівель та споруд на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :147:0397, що виявлено з супутникових фотознімків позивачем, які знаходяться на стадії оформлення ОСОБА_1 документів про прийняття до експлуатації, не спростовує вірних висновків суду першої інстанції, заснованих на письмових доказах, як і не підтверджує відношення спірної земельної ділянки саме до лісового фонду та належності у користуванні Філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» з розташуванням на ній багаторічних насаджень - ліси.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України).

Визначальними принципами земельного законодавства відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України є: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення гарантій прав на землю тощо.

Частинами 1, 9 ЗК України унормовано, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом (п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051).

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Аналізуючи положення ст.ст. 80, 83, 84, п. 24 розділу Х Земельного кодексу України, а також розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» можна дійти висновку, що у випадку відсутності оформленого в установленому законодавством порядку права постійного користування на земельну ділянку за ДСПП «Ліси України», відсутні підстави для віднесення такої земельної ділянки до земель державної власності лісового фонду.

Колегія суддів відзначає, що надані прокурором документи на підтвердження позовних вимог взагалі не містять будь-яких даних, ідентифікуючих земельну ділянку, яка б включала в себе спірну земельну ділянку та перебувала в постійному користуванні Філії «Новомосковське лісове господарство» ДСПП «Ліси України», оскільки в наданих документах відсутні координати земельної ділянки, та точка прив`язки цих координат, як і не надавалось таких доказів скаржником і до апеляційної скарги.

Доводи скаржника щодо титульного володіння державою землями лісового фонду, до якого входить, на думку скаржника, і спірна земельна ділянка, колегія суддів також до уваги не приймає, адже скаржником не було доведено відповідної правової підстави на таке володіння державою, в інтересах якої виступає прокуратура у даній справі, спірної земельної ділянки, з якого вона вибула у незаконний спосіб.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що спірна земельна ділянка є приватною власністю ОСОБА_1 , яка є добросовісним набувачем та яка нею набута у 2016 році у встановленому законодавством порядку, що стороною позивача та скаржником в апеляційній скарзі не спростовано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Скаржник не надавав відповідних беззаперечних доказів неправомірного набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, як і не оскаржував договір дарування, за яким остання таке право власності набула.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, необхідно оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна, як про це наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №669/927/16-ц та у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18. Також належним є застосування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц та від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц щодо застосування ст. 387,388 ЦК України, з яких судом першої інстанції вірно встановлено добросовісність набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки та відсутність підстав для застосування зазначених норм законодавства, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

З урахуванням того, що судом першої інстанції не встановлено порушення прав позивача, то, в розумінні ст. 256,253,267 ЦК України, застосування строку позовної давності судом першої інстанції не вживалось, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог через відсутність належних доказів, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенка Олександра Анатолійовича в інтересах держави в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 19 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 31 березня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна