Провадження № 2/522/1637/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, у якій позивач просила визначити, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по частці кожному; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача. В період перебування у шлюбі батьки придбали квартиру, титульним власником якої зазначена мати позивача. У встановлені законодавством строки позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька у зв`язку з ненаданням документів, що посвідчують право власності померлого на нерухоме майно. Враховуючи те, що право власності на ім`я ОСОБА_5 за життя не реєструвалось, здійснити на даний час таку реєстрацію не можливо, тому позивач вимушена звернутись до суду.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи передані на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, справу призначено до розгляду у підготовчому провадженні 08.10.2024 за правилами загального позовного провадження. Витребувано від приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В.М. належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_4 та після смерті ОСОБА_5 .

У підготовче засідання 08.10.2024 учасники справи не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Розгляд справи відкладено на 26.11.2024 у зв`язку з відсутністю відомостей щодо повідомлення належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідачів.

У підготовче засідання 26.11.2024 учасники справи не з`явились. Розгляд справи відкладено на 15.01.2025 у зв`язку з відсутністю відомостей щодо повідомлення належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідачів, а також ненадходженням витребуваних судом документів.

У підготовче засідання 15.01.2025 з`явився позивач. Відповідачі не з`явились. Розгляд справи відкладено на 25.02.2025 у зв`язку з відсутністю відомостей щодо повідомлення належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідачів, а також ненадходженням витребуваних судом документів.

30.01.2025 на адресу суду від приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В.М. надійшла копія спадкової справи, заведеної 14.03.2022 за № 12/2022, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також спадкової справи, заведеної 17.09.2021 за № 109/2021, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У підготовче засідання 25.02.2025 з`явився позивач. Відповідачі не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 13.03.2025.

У судове засідання 13.03.2025 з`явився позивач. Відповідачі не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідачів про судове засідання, однак відповідачі до суду не з`являлись, про причини неявки до суду не повідомляли та не подали відзив, з метою недопущення затягування розгляду справи та з урахуванням неодноразового відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав проголошення судового рішення до 31.03.2025 (з урахуванням перебування судді у відпустці з 24.03.2025 по 28.03.2025).

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Згідно ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1-2 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно ч. 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Іванівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 73), копією повного витягу з Державного реєстру акітв цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 8 (а.с. 74).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 (а.с. 97) ОСОБА_5 з 09.09.1978 перебував у зареєструваному шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відомості про розірвання шлюбу відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 (а.с. 99).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 27.09.1979 (а.с. 76), повного витягу з Державного реєстру атків цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 (а.с. 77), копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 29.05.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с. 78), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 (а.с. 79) вбачається, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка після реєстрації шлюбу 29.05.2019 стала іменуватись прізвищем чоловіка ОСОБА_8 .

14.03.2022 ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Березівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В. заяву про прийняття спадщини після свого батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 72). У матеріалах спадкової справи відсутні заяви інших осіб про прийняття спадщини після ОСОБА_5 .

Згідно копії довідки № 76 від 19.02.2022, виданої Іванівською селищною радою Одеської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 22.12.2005 до дня смерті. Проживав один.

Отже, ОСОБА_1 єдина прийняла спадщину після померлого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

10.05.2024 ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Березівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з частки у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою; АДРЕСА_1 (а.с. 182).

Постановою приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області № 226/02-31 від 10.05.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з частки у праві власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на те, що вказана квартира була придбана на ім`я ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусм Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. 13.11.2012 за реєстровим № 7/2513, яка на момент придбання зазначеного нерухомого майна перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , тобто титульним власником на майно є ОСОБА_4 , а у спадкоємця відсутні документи, що посвідчують право власності померлого ОСОБА_5 на зазначене нерухоме майно.

У постанові КЦС ВС від 27 грудня 2024 року у справі № 726/679/20 зазначено, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17, від 4 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19. (…) Встановивши, що спірна квартира придбана ОСОБА_3 за час перебування у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1 , за життя ОСОБА_3 не проведено поділу вказаного нерухомого майна, відповідач не довела, що зазначена квартира придбана ОСОБА_3 за особисті кошти, тобто не спростувала презумпцію спільності права власності на майно подружжя, суди дійшли правильного висновку, що спірне майно є спільним майном подружжя і підлягало поділу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. […] Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду».

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18).

Враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений ОСОБА_4 , яка на момент придбання зазначеного нерухомого майна перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , з огляду на приписи ст. 60, 70 СК України, які свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відсутність підстав для відступу від рівності часток подружжя у праві спільної сумісно власності подружжя, суд вважає, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 (одній другій) частці кожному.

З огляду на наведені правові позиції Верховного Суду, згідно яких визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення часток померлих у праві спільної власності на нерухоме майно не підлягають задоволенню.

В той же час, позивачем заявлена вимога про визнання права власності на 1/2 частку зазначеної квартири. Суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню, оскільки частка ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та титульним власником якої зареєстрована ОСОБА_4 , становить 1/2, єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину після померлого ОСОБА_5 - позивач, однак вона позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити право на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності померлого ОСОБА_5 на зазначене нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив факт зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір за частину задоволених позовних вимог, тобто судовий збір у розмірі 3752,00 гривень по 1876,00 гри вень з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спадкове майно, а саме: на 1/2 (одну другу) частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 18107395.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1876,00 гривень (одна тисяча вісімсот сімдесят шість гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1876,00 гривень (одна тисяча вісімсот сімдесят шість гривень).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Юлія ЧОРНУХА