УХВАЛА

24 березня 2025 року

м. Київ

справа № 740/1545/23

провадження № 61-16053 ск 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 червня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Турчин Антоніна Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу нежитлових будівель недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

1 У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, розташованих в АДРЕСА_1 , укладений 23 лютого 2018 року ним з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_4 нежитлові будівлі, що знаходяться в АДРЕСА_1 , загальною площею 559,3 кв. м, які складаються з наступних об`єктів: контори, загальною площею 87,1 кв. м, столярної майстерні, загальною площею 54,6 кв. м., прибудови, загальною площею 14,5 кв. м., складу/щитової, загальною площею 54,6 кв. м, майстерні, загальною площею 54,6 кв. м., майстерні, загальною площею 48,9 кв. м, пилорами, загальною площею 46,1 кв. м., стягнути з ОСОБА_3 175 000,00 грн в рахунок відшкодування спричинених останнім матеріальних збитків.

2 Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначав, що у зв`язку з лікуванням тяжких хронічних захворювань, травм, з 2016 року близько року він перебував на стаціонарному лікуванні, в тому числі у відділенні реанімації, у зв`язку з чим не мав змоги працювати чи здійснювати підприємницьку діяльність, не мав заробітків та доходів, змушений був позичати кошти на лікування. У 2012 році Ніжинська міська рада надала йому приміщення-гуртожиток по АДРЕСА_2 , а оскільки приміщення було не пристосоване для проживання внаслідок відсутності елементарних побутовим умов, він змушений був винаймати житло для проживання. Враховуючи, що в цей період він хворів, витрата коштів на винаймання житла ставило його додатково у тяжке матеріальне становище, оскільки кошти для цього також брав у борг.

2.1 Знаючи про його вкрай тяжке матеріальне становище, а також про те, що він хотів належне йому нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 передати на баланс Ніжинської міської ради, відповідач ОСОБА_3 , використовуючи своє службове становище, почав умовляти його, давати обіцянки щодо оформлення та облаштування гуртожитку, а потім і тиснути на нього з метою купівлі частини виробничих приміщень. В таких умовах, він був змушений переоформити частину приміщень на відповідача ОСОБА_3

2.2 Технічну документацію та оцінку майна замовляв ОСОБА_3 , тому про включення до технічної документації для оформлення договору приміщень, які позивач не погоджувався продавати, він дізнався тільки у нотаріуса. Там же побачив, що оцінка нерухомості була занадто занижена. У зв`язку з цим, при оформленні договору у нотаріуса він заперечував, був розгублений.

2.3 До укладення спірного договору 12 лютого 2018 року ОСОБА_3 написав власноручно йому розписку щодо виплати 3 000,00 доларів США за придбане ним майно до 01 вересня 2018 року, що свідчить про неповний розрахунок покупця при укладені договору. Безпосередньо при укладенні договору у нотаріуса виявилось, що покупцем за договором буде мати ОСОБА_3

2.4 Позивач змушений був погодитись на укладення договору на вкрай невигідних умовах, оскільки був фактично бездомним, хворим, без засобів для існування, так як ОСОБА_3 гарантував все уладнати по житлу, виконати відповідний ремонт та благоустрій гуртожитку, в рахунок виконання зобов`язань за договором, а також оплатити обумовлені кошти для погашення боргів.

2.5 Проте протягом трьох років ОСОБА_3 так і не дотримався обіцянок, а після звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору, здійснив відчуження майна ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_3 нанесено позивачу додаткових матеріальних збитків у сумі 175 000,00 грн, оскільки у гуртожитку було розміщено працівників організації по прибиранню міста, був зруйнований виконаний ним частковий ремонт гуртожитку, водопостачання із відведенням, у зв`язку з чим позивач змушений був винаймати житло.

3 Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області рішенням від 20 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року, у задоволенні позову відмовив.

4 В грудні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 червня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

5 Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовано всі обставини справи, належним чином не дослідженні надані позивачем докази у справі та не враховано показання свідків, що призвело до прийняття протиправних рішень.

5.1 Також заявник вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, від 11 червня 2020 року у справі № 281/129/17, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

6 Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

7 Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

8 Також відповідно до положень статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

9 Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

10 Положеннями статей 328, 329 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

11 Статтею 204 ЦПК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

12 За частиною першою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

13 За частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

14 Тобто презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність), якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

15 Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

16 Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

17 Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112 гс 18).

18 Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

19 Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

20 Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

21 Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем у частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів - відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.

22 Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

23 Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

24 Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

25 Крім цього у частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

26 Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

27 Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

28 Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

29 Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

30 Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

31 Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

32 Частиною першою статті 89 ЦПК України також визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

33 Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, відповідно до якого ОСОБА_5 , як продавець, передав у власність, а ОСОБА_2 , як покупець, прийняла у власність нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 559,3 кв. м, розміщених на земельних ділянках площею 0,2748 га, за кадастровим номером :02:002:0014, та площею 0,1444 га, за кадастровим номером :02:002:0015, суб`єктом права власності яких є територіальна громада в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області та складаються з: контори А, загальною площею 87,1 кв. м., столярної майстерні М, загальною площею 308,1 кв. м., прибудови м1, загальною площею 14,5 кв. м., складу-щитової И, загальною площею 54,6 кв.м., майстерні И1, загальною площею 48,9 кв. м., пилорами У, загальною площею 46,1 кв. м., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Турчин А. М. Відчужувані нежитлові будівлі належать продавцю на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду по справі 2-173 від 31 січня 2006 року та зареєстровані Ніжинським МБТІ 05 червня 2006 року.

33.1 Згідно з пунктом 3 вказаного договору продаж вчинено за 139 825,00 грн, які покупець сплатив повністю продавцю до підписання договору, сторони не мають претензій щодо проведених розрахунків. Ринкова вартість нежитлових будівель становить 139 825,00 грн згідно звіту № 2347480_18102017_49 про оцінку майна оцінювача ОСОБА_6 , ТОВ «Бюро нерухомості» від 18 жовтня 2017 року (пункт 4 договору).

33.2 Відповідно до п. п. 10,11 договору сторони підтверджують, що не обмежені в праві укладати правочини, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього договору. Сторони свідчать, що в тексті договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у цьому тексті після підписання договору не матимуть правового значення. Про правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваного майна, а також про правові наслідки правочину, вчиненого під впливом помилки, обману, насильства сторони ознайомлені (п.15).

33.3 27 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, за яким ОСОБА_2 здійснено продаж ОСОБА_4 нежитлових будівель, розташованих у АДРЕСА_1 , загальною площею 559,3 кв. м, розміщених на земельних ділянках площею 0,2748 га, за кадастровим номером :02:002:0014, та площею 0,1444 га, за кадастровим номером :02:002:0015, а саме: контори А, загальною площею 87,1 кв. м., столярної майстерні М, загальною площею 308,1 кв. м., прибудови м1, загальною площею 14,5 кв. м., складу-щитової И, загальною площею 54,6 кв. м., майстерні И1, загальною площею 48,9 кв. м., пилорами У, загальною площею 46,1 кв. м., який посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Турчин А. М, зареєстрований в реєстрі за № 302. Відчужувані нежитлові будівлі належать ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу 23 лютого 2018 року за № 159.

33.4 Оспорюваний позивачем договір підписаний обома сторонами, які своїми підписами підтвердили, що однаково розуміють значення, умови договору та їх правові наслідки, з його змістом ознайомлені до підписання, заперечень щодо умов не мають, підтвердили повну оплату до його підписання, погодились із ціною продажу, визначеної за звітом.

33.5 Також під час укладення оспорюваного договору позивачу роз`яснено нотаріусом права та обов`язки сторін і він розумів значення своїх дій.

33.6 Доказів того, що позивач, вчинивши оспорюваний правочин, перебував у хворобливому чи іншому стані, який не давав можливості повністю усвідомлювати свої дії, чи не бажав укладення цього договору та вважав його невигідним, суду не надано.

33.7 Зі змісту позову вбачається, що в розумінні тяжких обставин, які змусили позивача вчинити оспорюваний правочин останній зазначає: тривале перебування на лікуванні, наявність боргів, відсутність власного житла, обіцянки відповідача ОСОБА_2 провести ремонт у виділеному приміщенні гуртожитку та допомогти оформити дане приміщення у власність позивачу. Крім того, ціну, за яку було відчужено нежитлові приміщення вважає заниженою, що свідчить про укладення договору на вкарай невигідних умовах.

33.8 На підтвердження обставини тривалого лікування позивач надав копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з яких вбачається, що в періоди з 21 вересня 2016 року по 04 листопада 2016 року, з 29 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року, з 15 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року, ОСОБА_5 дійсно перебував на лікуванні у Ніжинській ЦМЛ. Згідно довідки № 01-12/1152 від 16 листопада 2022 року, виданої генеральним директором КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М. Галицького», в період з лютого по березень 2018 року ОСОБА_5 двічі звертався до лікаря уролога (06 лютого 2018 року та 19 лютого 2018 року), а також 19 лютого 2018 року звертався до лікаря невролога, за призначенням якого ОСОБА_5 пройшов десятиденний курс лікувально-оздоровчого масажу.

33.9 Проте судами попередніх інстанцій зроблено висновок про те, що із вказаних документів неможливо встановити стан здоров`я позивача та необхідність у лікуванні станом на час укладення оспорюваного договору, при цьому наявність у нього ряду захворювань, за якими він проходив зокрема і стаціонарне лікування у січні-травні 2017 року, не є беззаперечним підтвердження укладення оспорюваного договору на вкрай невигідних для нього умовах.

33.10 Судами не надано доказів щодо витрат позивача, пов`язаних із лікуванням та наймом житла, а також доказів виникнення (в тому числі, у зв`язку з вказаними підставами) боргових зобов`язань ОСОБА_5 перед третіми особами в період до, та після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень.

33.11 За змістом пунктів 3, 4 договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 23 лютого 2018 року встановлено, що продаж вчинено за 139 825,00 грн, які покупець сплатив повністю продавцю до підписання договору. Дана сума також складає ринкову вартість відчужуваних нежитлових будівель, згідно звіту № 2347480_18102017_49 про оцінку майна оцінювача ОСОБА_6 , ТОВ «Бюро нерухомості» від 18 жовтня 2017 року.

33.12 Стверджуючи, що відчуження майна відбулось на вкрай невигідних для продавця умовах, за заниженою ціною, позивач надав звіти про оцінку майна, виконані 07 жовтня 2021 року ПП «Агентство по експертній оцінці майна «Дисконт-К» та довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 16 серпня 2023 року, згідно з якими ринкова вартість нежитлових приміщень є значно вищою від визначеною договором. Так, згідно звітів ринкова вартість нежитлової будівлі «А» (контори) за адресою: АДРЕСА_1 , визначена в сумі 389 424,00 грн, вартість нежитлових будівель у складі 2 найменувань (столярна майстерня «М» та пилорама «У») визначена в сумі 214 583,00 грн. Згідно довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості, оціночна вартість частини нежитлової будівлі «А» (контора) складає 5 523 588,11 грн, а столярної майстерні «М», площею 308,1 кв. м. та пилорами «У», площею 46,1 кв .м.- 2 902 496,81 грн.

33.13 Проте суд першої інстанції відхилив такі доводи позивача, оскільки вказаними вище доказами жодним чином не підтверджено вартість майна станом саме на час укладення договору купівлі-продажу, тобто на 23 лютого 2018 року. Відповідно до наданих суду звітів та довідок, оцінку майна проведено через три та п`ять років після укладення спірного договору, а отже дані докази не можуть довести факт відчуження позивачем майна на вкрай невигідних умовах, за заниженою ціною.

33.14 Також свідок ОСОБА_7 надав показання, що ОСОБА_1 був винен йому одну тисячу доларів США. З умовою того, що ОСОБА_3 сплатить йому борг за ОСОБА_1 в розмірі однієї тисячі доларів США, він брав участь у зустрічах щодо домовленостей ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про продаж спірного нерухомого майна. Таких зустрічей з участю свідка було дві в його офісі у Ніжині, вони передували укладенню оспорюваного договору купівлі-продажу. На зустрічах були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також він та ОСОБА_8 . На цих зустрічах на ОСОБА_1 психологічно тиснули ОСОБА_3 та він. ОСОБА_1 обіцяли, що після продажу ним спірного майна, йому ОСОБА_3 будуть сплачені гроші в сумі здається чотири тисячі доларів США, також ОСОБА_3 сплатить борг ОСОБА_9 перед ОСОБА_7 , а також ОСОБА_1 буде надано житло у гуртожитку з оформленням необхідних документів, де буде виконано ремонт для забезпечення можливості там проживати. ОСОБА_9 говорили, що якщо він не продасть нерухомість, то все одно ОСОБА_3 знайде шляхи її переофоромлення і позбавлення ОСОБА_1 права власності на спірне майно. ОСОБА_3 сплатив йому борг за ОСОБА_1 в розмірі однієї тисячі доларів США. Решту ж зобов`язань за домовленостями не виконав. ОСОБА_3 обманув ОСОБА_1 , при цьому скористався і незадовільним станом здоров`я останнього.

33.15 Свідок ОСОБА_10 надав показання, що випадково зустрів у 2020 році у Ніжині знайомого ОСОБА_1 , який йому розповів, що ОСОБА_3 не виконує свої зобов`язання за домовленостями, і йому фактично немає де жити. Свідок, який у 2010 - 2015 роках був депутатом Ніжинської міської ради, знав ОСОБА_3 , який працював керівником ЖЕКу у Ніжині. Домовилися з ОСОБА_1 , що разом з ОСОБА_11 свідок зустрінеться з ОСОБА_3 . Так, у вересні 2020 року ОСОБА_10 з ОСОБА_11 у кабінеті ОСОБА_3 просили його розрахуватися з ОСОБА_1 , на що ОСОБА_3 говорив, шо він це вже майже зробив і дорозрахується. Потім він з ОСОБА_11 пішли, а прийшов ОСОБА_1

33.16 Свідок ОСОБА_12 надав показання, що хотів би, щоб спірне майно повернули ОСОБА_1 , адже на тій матеріальній базі можливо проводити архітектурні та інші роботи, якими займається ОСОБА_1

33.17 Враховуючи викладене суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що надані позивачем на обґрунтування своїх вимог вищезазначені докази у їх сукупності, із урахуванням презумпції правомірності правочину, не доводять, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 23 лютого 2018 року було укладено на вкрай невигідних для нього умовах та, що його волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених оспорюваним правочином, зокрема позивач взагалі не визначив та не навів, які саме невигідні умови настали для нього при укладенні цього договору; чи дійсно умови оспорюваного договору були вкрай невигідними для нього з огляду на його майновий стан і доходи; чи дійсно оспорюваний договір був вчинений саме для усунення тяжких обставин; чи мав він можливість продати нежитлові приміщення на момент вчинення оспорюваного договору на більш вигідних умовах, чи мав намір передати нерухоме майно в комунальну власність; чи є нерозривний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням оспорюваного договору, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

34 У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

35 Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з установленими судом обставинами справи і оцінкою доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

36 Щодо інших доводів касаційної скарги, а саме про неврахування судом апеляційної інстанції при розгляді справи висновків щодо застосування норм права викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, від 11 червня 2020 року у справі № 281/129/17, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, Верховний Суд зазначає таке.

37 Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 визначаючи критерій подібності правовідносин вказала на те, що спільність, подібність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, тобто взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вживається термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України), таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

38 Оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників є основним, а два інші - додатковими, на що вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

39 Подібність спірних правовідносин, виявлену одночасно за трьома критеріями, можна кваліфікувати як тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього), що не вимагає процесуальний закон.

40 Якщо вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то такий підхід звузив би роль Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики (частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

41 У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, та порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій). Лише у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, установити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

42 Посилання заявника в касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, від 11 червня 2020 року у справі № 281/129/17, колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені у справах в яких предмет спору та позову та відповідно і предмет доказування є іншими ніж у справі № 740/1545/23, зокрема, у справах на № 638/2304/17 та № 281/129/17 порушувалося питання про визнання договору та прилюдних торгів недійсним не з тих підстав, що такі правочини вчинені особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, якими обґрунтовується позов ОСОБА_1

43 Крім цього Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції при розгляді справи висновку щодо застосування норм права викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, а саме: «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам», оскільки питання ефективності обраного ОСОБА_1 способу захисту своїх прав сторонами спору не порушувалося та не було предметом розгляду судами попередніх інстанції, а підстави вважати, що заявлені заявником позовні вимоги з метою захисту свого цивільного права не відповідають змісту порушеного, на його думку, права та характеру правопорушення відсутні.

44 Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

45 Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та фактично полягають у незгоді скаржника з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, правильне застосування норм права судами першої та апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення і виповідає висновкам Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 червня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Турчин Антоніна Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу нежитлових будівель недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення збитків.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров