РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/23781/23

Провадження № 22-ц/4815/307/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Маринич В.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» адвоката Левіної А.А. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року, ухвалене в складі судді Ковальова І.М., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 569/23781/23,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

Позов мотивований тим, що наказом №346-ВК від 08 листопада 2023 року «Про кадрові питання» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділення №612 АТ «УкрСиббанк» з 08.11.2023 р., у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Вважає, що таке звільнення є незаконним, здійснене з порушенням норм чинного трудового законодавства, оскільки відповідач не ознайомив його із змістом нової посадової інструкції та зі змінами, які вносяться до його посадової інструкції, а також не надав йому для ознайомлення наказ П-НR-2022-500 від 26 вересня 2022 року «Про затвердження типових посадових інструкцій працівників «УкрСиббанк» .

Також, зазначає, що йому не відомо які зміни слугували підставою для зміни його посадових обов`язків, а роботодавець такі обставини до його відома не довів.

З урахуванням збільшених позовних вимог просив суд визнати незаконним і скасувати наказ № 346-ВК від 08 листопада 2023 року яким позивача було звільнено з посади начальника відділення № 612 «УкрСиббанк» на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 , на посаді начальника Відділення № 612 АТ «УкрСиббанк»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09 листопада 2023 року по день винесення рішення судом 19 листопада 2024 року в розмірі 451 010,78 грн.; стягнути моральну шкоду у сумі 60000,00 грн. та судові витрати понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №346-ВК від 08 листопада 2023 року АТ «УкрСиббанк» «Про кадрові питання» яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділення №612 АТ «УкрСиббанк», 08.11.2023 р., у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 , на посаді начальника Відділення №612 АТ «УкрСиббанк».

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09 листопада 2023 року по день винесення рішення судом 19 листопада 2024 року в розмірі 451 010,78 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» судовий збір в розмірі 4510,11 грн. та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

В решті позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що рішення прийнято без повного та всебічного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що підставою для проведення змін в організації виробництва і праці у вигляді доповнення посадових інструкцій працівників Банку були прямі вимоги нормативно-правових актів НБУ, що є обов`язковими для виконання Банком. Нові посадові обов`язки були включені до посадових інструкцій працівників банку на підставі наказу від 26.09.2022 року, а тому вважає, що позивач який має великий досвід роботи, вищу освіту, мав можливість і достатньо часу (більше як 4 години) щоб ознайомитися з новою посадовою інструкцією та зробити висновки щодо можливості чи неможливості продовження роботи з урахуванням змін в організації праці. Суд дійшов помилкових висновків, що на позивача не поширюється дія наказу П-НR-2022-500 від 26 вересня 2022 року, оскільки посада позивача не містила вказівку щодо приналежності її до певної категорії, оскільки поділ на категорійність відділень відбувся відповідно до наказу П-НR-2023-163 від 09.06.2023 року.

Звертає увагу на те, що позивачу було надано для ознайомлення саме посадову інструкцію начальника відділення, а не Типову посадову інструкцію. Вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд безпідставно не врахував правові позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду прийняте у відповідності до ст. 263 ЦПК України, є законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Встановлено, що 19 серпня 2009 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника відділення №612 Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (на даний час АТ «УкрСиббанк», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 заповненій 01 серпня 2000 року.

Наказом АТ «УкрСиббанк» від 14 лютого 2023 року «Про кадрові питання» 43-ВК ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділення №612 «УкрСиббанк» на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ №43-ВК від 14.02.2023 року Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Відділення № 612 АТ «УкрСиббанк». Стягнуто з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 311851 грн. 32 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 лютого 2023 року по 02 листопада 2023 року.

07 листопада 2023 року АТ «УкрСиббанк» було винесено наказ 341-ВК «Про кадрові питання» яким поновлено ОСОБА_1 , з 16 лютого 2023 року (з наступного дня за останнім робочим днем 15.02.2023 року) на роботі на посаді начальника Відділення № 612 АТ «УкрСиббанк» з робочим місцем у м.Рівне, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

За змістом повідомлення про зміну істотних умов праці від 08 листопада 2023 року «З метою покращення ефективності процесів в АТ «УкрСиббанк», на виконання вимог чинного законодавства, на підставі наказу за реєстраційний номером: П-НR-2022-500 від 26.09.2022 року «Про затвердження типових посадових інструкцій працівників АТ «УкрСиббанк», повідомляємо Вам про те, що з 09.11.2023 року відбудуться зміни істотних умов праці за займаною Вами посадою, а саме: з 09.11.2023 року за посадою начальник відділення № 612 АТ «УкрСиббанк» з робочим місцем м.Рівне діюча Посадова інструкція по виконуваним обов`язкам згідно із формою, затвердженою в Додатку №1 до Наказу П-НR-2022-500 від 26.09.2022 р. (типова форма додається). Для продовження роботи за посадою начальник відділення № 612 в АТ «УкрСиббанк» пропонуємо Вам надати згоду щодо зміни посадових обов`язків. Додаток: Типова форма Посадової інструкції начальника відділення (відділення категорії А) АТ «УкрСиббанк» - 3 арк./ 5 стор.».

На вказаному повідомленні наявний запис «З повідомленням про зміни істотних умов праці ознайомлений не згоден на продовження роботи в нових умовах праці. «08» листопада 2023 року 12:21 год. підпис.».

В цей же день, 08 листопада 2023 року АТ «УкрСиббанк» було винесено наказ 346-ВК «Про кадрові питання», яким звільнено ОСОБА_1 , з посади начальника Відділення № 612 АТ «УкрСиббанк», 08.11.2023 р., у зв`язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, на підстав п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України (з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Із аналізу норм частини третьої статті 32 КЗпП України слідує, що попереджаючи працівника про таку зміну істотних умов праці, роботодавець має чітко зазначити, які саме істотні умови праці зміняться, оскільки саме конкретизація змін істотних умов праці у попереджені дає змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з конкретним працедавцем.

Питання про те, які саме обставини впливають на зміну істотних умов праці, чинним законодавством не врегульовано, оскільки в ньому відсутній їх вичерпний перелік. Тлумачення того, що може бути підставою для зміни істотних умов праці, наведено, зокрема в пунктах 10, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», згідно з якими припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 761/24929/20 (провадження № 61-12418св21), «серед інших «змін істотних умов праці» можна навести, як приклад, зміни посадових обов`язків працівника при продовженні роботи на тій самій посаді. У свою чергу, посадові обов`язки працівників мають бути відображені в посадових інструкціях, які згідно з пунктом 6 Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі - ДКХП), які були затверджені разом з Випуском 1 «Професії, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» ДКХП наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336, мають складатися для працівників усіх посад, що зазначені у штатному розписі. При цьому до посадових інструкцій може бути внесено зміни та/або доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства та тільки за згодою працівника. Із зазначеного можна зробити висновок, що посадові обов`язки працівника є фактично також істотними умовами його праці (трудового договору). Тому у випадку виробничої необхідності змінити їх це має розглядатися як зміна істотних умов праці, для здійснення якої слід дотримуватися відповідних процедур згідно із законодавством. Якщо працівник не погодиться на таку зміну у встановленому порядку (тобто відмовиться від продовження роботи за колишньою посадою, але з новими посадовими обов`язками), то роботодавець має право звільнити його за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Крім того, у цій же постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 761/24929/20 (провадження № 61-12418св21) вказано, що при зміні істотних умов праці власник повинен дотримуватися встановленого порядку. Правовим документом про таку зміну є наказ про зміну істотних умов праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Працівники, істотні умови праці яких у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні, персонально попереджаються про дату таких змін (не пізніше ніж за два місяці до змін). Попередження - це письмова пропозиція працівникові продовжити роботу після того, як власник з дотриманням установленого законодавством двомісячного строку змінить істотні умови праці. Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці або ж відмовитися від неї. Двомісячний строк попередження передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці. Розширення трудових обов`язків працівників можливе або за згоди працівника, або в порядку, встановленому частиною третьою статті 32 КЗпП України, за наявності відповідних підстав.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2023 року у справі №212/2542/22 (провадження № 61-162св23) вказано, що:

«за пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України (який є чинним з 24 березня 2022 року) під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ (який набрав чинності з 24 березня 2022 року) (далі - Закон України № 2136-ІХ) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. За частиною другою статті 3 Закону України № 2136-ІХ у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (пункт 3 Прикінцевих положень Закону України № 2136-ІХ).

Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 у справі № 205/1312/17;

У справі, яка переглядається, убачається, що правовим документом про зміни істотних умов праці (зміну/доповнення посадових обов`язків працівника) був наказ підприємства від 26.09.2022 року № П-НR-2022-500 «Про затвердження типових посадових інструкцій працівників АТ «УкрСиббанк», який, зокрема, й слугував підставою винесення вищезгаданого Повідомлення про зміну істотних умов праці.

Наказом П-НR-2022-500 від 26 вересня 2022 року «Про затвердження типових посадових інструкцій працівників АТ «УкрСиббанк» затверджено з 03.10.2022 року, зокрема, типову посадову інструкцію для посади начальника відділення Відділення категорії А АТ «Укрсиббанк» відповідно до Додатку 1 до цього наказу.

У п. 3 визначено «відділу кадрового адміністрування УОПтаКА ДМП з 03 жовтня 2022 року здійснювати процеси прийомів та переведень на посади зазначені у п.1 даного наказу відповідно до затверджених цим наказом форм посадових інструкцій.

Цей наказ довести до відома працівників: - керівників 2-4 рангу Департаменту роздрібних продажів. (п.6).»

Будь які накази про зміну істотних умов праці у зв`язку із розширенням обов`язків працівників чи про внесення змін (доповнень) до діючої посадової інструкції працівників в тому числі і позивача або введення в дію нової посадової інструкції для посади позивача з 09.11.2023 відповідачем не видавалися.

Крім того, докази введення змін істотних умов праці до посадових обов`язків працівників за аналогічною посадою в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги проте, що позивачу одночасно із Повідомленням було надано для ознайомлення текст зміненої посадової інструкції не знайшли свого підтвердження, оскільки із тексту Повідомлення убачається, що ОСОБА_1 для продовження роботи за посадою начальника відділення №612 запропоновано надати згоду щодо зміни посадових обов`язків та надана Типова форма Посадової інструкції начальника відділення ( відділення категорії А) АТ «Укрсиббанк» - 3 арк./5 стор. про що зазначено у Додатку.

Одночасно суд звертає увагу на те, що зміст Посадової інструкції у новій редакції для ознайомлення не надавався та в чому конкретно полягають зміни посадових обов`язків не роз`яснювались, а також у Повідомлені не конкретизовано, які саме зміни відбулися, в тому числі, внаслідок затвердження 26.09.2022 Типової форми.

Отже, при зміні істотних умов праці відповідач не дотримався встановленого порядку запровадження таких змін та не виконав обов`язку щодо чіткого зазначення, які саме істотні умови праці зміняться, оскільки саме конкретизація змін істотних умов праці у попередженні дає змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з конкретним працедавцем.

Визнавши наказ про звільнення позивача незаконним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач підлягає поновленню на роботі, оскільки відповідачем не дотримано процедури розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, вимушених змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, протиправність діяння відповідача по незаконному звільненню позивача, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями заподіювача і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення такої вимоги у розмірі 10000 тисяч гривень.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скарги щодо необґрунтованого прийняття судом першої інстанції заяви позивача про збільшення позовних вимог, з огляду на таке.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 2 частини другої, частини третьої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що «під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19».

Так, порівняльний аналіз змісту та вимог позову та поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог свідчить про те, що позивач у такій заяві додав до позовних вимог нову вимогу - про відшкодування моральної шкоди.

Отже є обґрунтованими посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що поданою заявою про збільшення позовних вимог позивач фактично змінив предмет позову шляхом доповнення вимогою про відшкодування моральної шкоди, заявлених у попередньо поданій позовній заяві.

Однак позивач залишив незмінними первісні основні підстави позову та лише доповнив їх новими обставинами, які безпосередньо тісно пов`язані з основними підставами позову, що зумовлені діями відповідача.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, апеляційний суд виходить із того, що визначення позивачем своїх процесуальних дій саме як збільшення позовних вимог, а не зміна предмета позову, та вирішення судом першої інстанції питання про прийняття до розгляду такої заяви є формальним порушенням норм процесуального права, та не впливає на правовий результат вирішення справи.

Подібні висновки містяться в постановах Верховний Суд від 15 вересня 2023 року у справі № 161/7449/22 (провадження № 61-735св23), від 10 квітня 2024 року у справі № 754/12484/20 (провадження № 61-8482св22).

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини зазначеної справи та наведені вище норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, а отже, відсутні визначені законом підстави для скасування рішення суду інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» адвоката Левіної А.А. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.