28.03.2025
Справа № 642/1594/25
Провадження № 2/642/874/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Проценко Л.Г. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 , адвокат Кутепов І.О. звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з даною позовною заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, а саме доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на те, що встановлення даного факту породжує для нього юридичні наслідки, від яких залежать його немайнові права, зокрема право на відстрочку від мобілізації, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Заява мотивована тим, що вони з ОСОБА_2 з 22 квітня 2010 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 червня 2024 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які протягом останніх двох років проживають з батьком, знаходяться на його вихованні і утриманні. Мати вихованням дітей не займається, майже не підтримує з ними зв`язку. Рішеннями Виконавчого комітету Харківської міської ради від 07 серпня 2024 року № 350 визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом з батьком. Встановлення факту проживання дітей з батьком та знаходження їх на його одноособовому вихованні та утриманні необхідно з метою оформлення документів для отримання права на відстрочку від мобілізації, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», а також для інших обставин.

Просив встановити факт самостійного утримання та виховання дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком ОСОБА_1 , а також самостійного виховання та утримання батьком - ОСОБА_1 малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано 24.03.2025 на розгляд судді Проценко Л.Г.

Ознайомившись з заявою та доданими матеріалами, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи)захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення та не вказує, які його права, свободи чи інтереси порушені, не визнаються або оспорюються відповідачем.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять підтвердження існування спору між сторонами щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, не зазначено посилань на докази, що підтверджують вказані обставини, у тому числі, що підтверджують наявність спору з цього приводу між батьком та матір`ю, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України є єдиною підставою для розгляду цього питання судом.

Позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року в праві №201/5972/22, однак в цій постанові зазначено, що для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

У частині 4 статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. (стаття 164 СК України).

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною 1 статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в Сімейному кодексі України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Таким чином, факт одноосібного виховання батьком дитини може бути встановлено лише як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, однак не може бути встановлено в результаті задоволення самостійної вимоги позовної заяви.

Саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з дитиною.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні, а такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Також до позовної заяви не надано доказів сплати судового збору та/або доказів звільнення позивача від сплати судового збору.

Згідно Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору, який необхідно сплатити при подачі позовної заяви немайнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на момент подачі позову (17.03.2025) складає 1211,20 грн.

Згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Тобто позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Крім цього, слід зазначити, що норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. У разі відмови заявнику в прийнятті певних документів, якими він підтверджує наявність відповідних обставин чи в прийнятті певного рішення, заявник має право оскаржити такі дії чи рішення до суду, а суд може за наявності достатніх правових підстав, визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання. Копія рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 про відмову у наданні відстрочки ОСОБА_1 в матеріалах позовної заяви не міститься, хоча за текстом позивач посилається на неї.

Усталена практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, позивачу надається п`ятиденний строк для усунення зазначених вище недоліків, в іншому випадку вона буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про судовий збір", статями 175-177, 185, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Г. Проценко