П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року м. Київ

Справа № 357/525/24

Провадження: № 22-ц/824/5326/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Цукурова В. П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Білоцерківська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

у с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Касьяненко Д. Л. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що 18 листопада 2024 року адвоката Касьяненка Д. Л. було викликано для участі в судовому засіданні по справі №758/14425/24, за заявою Касьяненка Д. Л. про відвід судді Войтенко Т.В., розгляд якого було призначено на 19 листопада 2024 року о 12-50 у приміщенні Подільського районного суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 21. Вказане судове засідання тривало до 14:00, у зв?язку з чим адвокат Касьяненко Д.Л. мав об?єктивні перешкоди, які унеможливили його участь у судовому засіданні по даній справі.

Крім того, доводи суду щодо ненадання доказів поважності причини неявки в судове засідання не відповідають дійсності, оскільки про дату та час судового засідання адвоката

Касьяненка Д.Л. повідомив помічник судді Ковбасюк О. О. телефонним дзвінком, а протокол судового засідання, яким підтверджується факт участі адвоката Касьяненка Д. Л. в судовому засіданні було складено після постановлення ухвали, у зв?язку з чим скаржник був позбавлений можливості надати суду докази поважності неявки в судове засідання.

Ураховуючи вищевикладене, внаслідок винесення оскаржуваної ухвали судом було порушено конституційне право позивача на захист своїх прав та інтересів судом, а відтак і порушено право на справедливий суд, проголошене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також звертає увагу суду, що рівність сторін є одним з невід?ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником («Оджалан проти Туреччини» (Ocalan v. Turkey) [ВП, § 140; «Фуше проти Франції» (Foucher v. France), § 34; «Булут проти Австрії» (Bulut v. Austria); «Фаіг Маммадов проти Азербайджану» (Faig Mammadov v. Azerbaijan), § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Крім того, в день призначеного судового засідання від адвоката Касьяненко Д. Л. в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні в Новодністровському міському суді Чернівецької області, призначеного на 27.03.2025 року о 12:20.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності скаржника, колегія суддів ураховувала наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема, у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто, реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Представник позивача надав перевагу одній справі над іншою та не надав колегії суддів жодних доказів на підтвердження того, що розгляд справи в Новодністрянському міському суді Чернівецької області було призначено судом раніше, ніж перегляд даної апеляційної скарги, що виключає можливість визнання причин його неявки поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив із положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 листопада 2022 року у справі № 905/458/21 зазначено, що нормами процесуального права передбачено право учасника справи: а) брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника); б) не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.

Разом з цим, у разі, якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак, повідомив суду інформацію про причини своєї неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин. За відсутності такого повідомлення суд приймає рішення про залишення заяви без розгляду.

Питання поважності причин неявки є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.

Положення статті 223 ЦПК України вказують на необхідність врахування судом поважності/неповажності повідомлених позивачем суду причин своєї неявки до суду в залежності від того, чи є ця неявка першою чи повторною, та передбачають настання процесуальних наслідків у кожному конкретному випадку.

У разі першої неявки позивача в судове засідання та при умові, що суд визнав поважними повідомлені позивачем суду причини неявки в судове засідання, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду: від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22) зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.

Таким чином, положення частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

З матеріалів справи убачається, що 23.07.2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті (т.1, а. с. 228).

24.10.2024 року та 19.11.2024 року у судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т.2, а. с. 10).

Представник позивача був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом доставлення відповідних судових документів до його електронного кабінету (т. 2, а. с. 13, 16).

При цьому, колегія суддів ураховує, що адвокат Касьяненко Д. Л. в інтересах ОСОБА_1 подавав клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 24.10.2024 року о 15:15, яке обґрунтовано тим, що адвоката викликано на участь у допиті свідка 24.10.2024 року о 15:00, однак, таке клопотання не підтверджено жодними належними доказами, а тому, визначені обставини не можуть вважатись поважною причиною для відкладення розгляду справи (т. 2, а. с. 1-4).

В подальшому, судовий розгляд відкладено на 19.11.2024 року о 14:00.

До суду повернулося рекомендоване повідомлення про повідомлення ОСОБА_1 про дату та час судового засідання призначеного на 19.11.2024 року, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а. с. 10). При цьому, колегія суддів зазначє, що раніше, позивач отримував судові повістки за вказаною адресою.

Колегія суддів відмічає, що днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Такий правовий висновок неодноразово було викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові КЦС ВС від 13.05.2024 року по справі №755/4829/23.

19.11.2024 року від адвоката Касьяненка Д. Л. в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 19.11.2024 рок уо 14:00, яке мотивовано тим, що його викликано для участі в судовому засіданні про продовження строку досудового розслідування, призначеного 19.11.2024 року о 14:00, яке знов ж таки, не підтверджено жодними доказами (т. 2, а. с. 17-19).

Суд першої інстанції встановив, що позивач був належним чином повідомлений про судові засідання, призначені на 24 жовтня 2024 року та 19 листопада 2024 року. Однак позивач двічі не з`явився на зазначені засідання. Його адвокат подавав клопотання про відкладення розгляду справи, проте вони не були підтверджені належними доказами, що виключає можливість вважати ці обставини поважними для перенесення судового засідання.

Більш того, колегія суддів ставить під сумнів дійсність вказаних судових засідань, на які посилався представник позивача як на підставу для відкладення судового засідання, оскільки вони обидва судові засідання були призначені на той самий час, що й судове засідання по даній цивільній справі.

При цьому, слід ураховувати, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Докази того, що представник позивача був задіяний в інших судових засіданнях, не були подані до суду першої інстанції. Зазначені докази позивач надав лише до суду апеляційної інстанції.

Більш того, згідно з протоколом судового засідання в іншому кримінальному провадженні, долученим до апеляційної скарги від 19.11.2024 року, це засідання розпочалося о 12:53. Водночас, у клопотанні про відкладення судового засідання від 19.11.2024 року адвокат зазначав, що його участь у судовому процесі призначено на 14:00. Ця невідповідність вкотре ставить під сумнів доброчесність його дій.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення статті 367 ЦПК свідчить, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Ураховуючи вказані норми процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач разом з клопотаннями про відкладення розгляду справи, поданих до місцевого суду, документів, долучених ним до апеляційної скарги, не подавав.

Щодо порушення права позивача на справедливий суд (стаття 6 Конвенції), колегія суддів відмічає, що ухвала суду була винесена відповідно до чинного процесуального законодавства України, а саме з дотриманням норм ЦПК України. При цьому, порушення права на справедливий суд має місце лише тоді, коли процесуальні порушення позбавили сторону можливості ефективно захищати свої права. Однак, таких порушень в ході апеляційного перегляду справи встановлено не було, відповідно,порушення статті 6 Конвенції не відбулося.

Прецеденти, на які посилається скаржник (як-от «Оджалан проти Туреччини»), застосовуються здебільшого до випадків, де порушення принципу рівності носило системний характер або було спричинене суттєвими обмеженнями прав сторін. При цьому, у даному випадку, судом таких обмежень встановлено не було.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 березня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова