ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 641/153/22 Провадження № 2/636/1040/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Карімова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту ДТП). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 червня 2021 року за адресою: м. Харків, Нетеченська набережна, буд.15 сталася ДТП за участю транспортних засобів Ford Fusion реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , та транспортного засобу Volkswagen Passat реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.07.2021 року по справі №639/4346/21 ОСОБА_2 визнано винною у ДТП, що сталася 27.06.2021 року. Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження, загальна сума відновлювального ремонту згідно виставленого рахунку-фактури № ЗРЕН0052940 від 25 вересня 2021 року становить 163 815,00 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на транспортний засіб Ford Fusion реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204628939 у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», яке здійснило виплату потерпілому ОСОБА_1 у розмірі 44500 грн., що не покриває реальної суми завданої матеріальної шкоди. ОСОБА_1 з метою досудового врегулювання спору звертався до ОСОБА_2 з вимогою здійснити йому відшкодування збитків, завданих внаслідок вказаної ДТП, для відновлюваного ремонту транспортного засобу в розмірі 119 315 грн. різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою), понесені витрати на послуги адвоката, які на той момент складали 5000 грн., спричинену моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., однак відповіді на ці вимоги не отримав. При цьому позивачем зазначено, що відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/121-21/14856-АВ від 22.07.2021 року вартість матеріального збитку складає 64288,79 грн., проте позивач висуває вимоги відповідно до рахунку - фактури № ЗРЕН0052940 від 25.09.2021 року, так як вирахуваної суми експертним дослідженням недостатньо для здійснення повного відновлення пошкодженого транспортного засобу. Позивач також посилається на те, що внаслідок пошкодження його автомобіля він отримав стрес, внаслідок якого його самопочуття погіршилось, також він був позбавлений можливості користуватися автомобілем, пересувався громадським транспортом, витрачав час на пошуки адвоката для отримання правової допомоги, сервісів для здійснення оцінки заподіяної шкоди та вартості відновлюваного ремонту. У зв`язку з чим вважає, що відповідачка повинна компенсувати йому спричинену моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та витрати, понесені ним на правову допомогу в розмірі 12 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.02.2022 року вказана справа передана 13.12.2022 року за підсудністю до Чугуївського міського суду Харківської області, до якого надійшла 26.12.2022 року.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26.12.2022 року справа прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначена у підготовче судове засідання.

У травні 2023 року відповідачка ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Аніщенко К.М. надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з посиланням на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на транспортний засіб Ford Fusion реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204628939 у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», яке здійснило виплату потерпілому ОСОБА_1 у розмірі 44500 грн., що відповідає вимогам ст. 1194 ЦК України. Вважає, що зазначена позивачем сума збитків, яка не відшкодована на дату звернення до суду в розмірі 163815 грн., не відповідає дійсності, оскільки при технічному огляді належного відповідачу транспортного засобу та експертного дослідження ОСОБА_1 був присутнім та не заперечував щодо складеного експертом висновку вартості матеріального збитку в розмірі 64288,79 грн. Також матеріали справи не містять рецензій на висновок експертного дослідження від 22.07.2021 за №№ ЕД-19/121-21/14856-АВ, яка б була виготовлена на замовлення позивача. Вказане дає підстави вважати, що позивачем було прийнято та погоджено суму страхового відшкодування, яка була повністю оплачена страховою компанією відповідача, з урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року щодо урахування коефіцієнту фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості при визначенні розміру матеріального збитку. Позивач у своїх розрахунках взагалі не враховує коефіцієнт фізичного зносу автомобіля. Позивачем не надано доказів з приводу проведених відновлюваних робіт автомобіля позивача (акт виконаних робіт, квитанції про сплату за відновлюваний ремонт тощо) в період дійсності рахунку - фактури № ЗРЕН0052940 від 25.09.2021 року, який не відповідає ознакам первинного документу, оскільки в ньому не фіксується будь-яка господарська операція, а має лише інформаційний характер, і тому є недостовірним доказом. Також посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про наявність у нього спричиненої шкоди, а також як попередній розрахунок так і будь-який розрахунок наданих адвокатом послуг, їх перелік та оплата.

У лютому 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Керімов А.З. через підсистему «Електронний суд» надав письмові пояснення по справі, в яких з посиланням на приписи ЦК України та судову практику зазначеної категорії справ, вважає, що відповідачка зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (163815 грн.) та страховою виплатою (яка складає 44500 грн.) у розмірі 119315 грн. При цьому позивач висуває вимоги щодо стягнення матеріального збитку, виходячи з рахунку - фактури № ЗРЕН0052940 від 25.09.2021 року, так як вирахуваної суми експертним дослідженням недостатньо для здійснення повного відновлення пошкодженого транспортного засобу. Вважає, що моральна шкода, спричинена йому діями відповідачки, підтверджується наданими доказами. Зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн. збільшений у зв`язку з складанням інших процесуальних документів, та кінцевий повний розрахунок понесених витрат на правову (правничу) допомогу та детальний опис виконаних робіт адвокатом буде поданий відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по суті справи. Також зазначає, що заявлений відповідачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним, враховуючи незначну складність справи, усталену судову практику з даної категорії справ та часом, витраченим адвокатом на надання правової допомоги, відсутність детального розрахунку виконаних робіт. У прохальній частині цих пояснень представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 119 315 грн., у відшкодування моральної шкоди -30000 грн., а також понесені судові витрати у повному обсязі.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.09.2024 року закрито підготовче засідання у справі, яка призначена до розгляду по суті спору.

Подалі 24.09.2024 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 адвокат Керімов А.З надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Аніщенко К.М. до судового засідання не з`явились, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 27 червня 2021 року за адресою: м. Харків, Нетеченська набережна, буд.15 сталася ДТП за участю транспортних засобів: Ford Fusion реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , та транспортного засобу Volkswagen Passat реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.07.2021 року ( справа №639/4346/21, провадження №3/639/1485/21) ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави.

Вказана постанова набула законної сили та не скасована у встановленому законом порядку.

У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Отже наявність вини у діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204628939 у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», яке здійснило потерпілому ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 44500 грн.

Зазначені обставини (факт ДТП, вина відповідачки та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 44500 грн.) не оспорюються ОСОБА_2 та її представником адвокатом Аніщенко К.М., якими не надано до суду доказів іншого розміру ліміту відповідальності ПрАТ «СК «Український страховий стандарт».

Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Висновку експертного дослідження № ЕД-19/121-21/14856-АВ від 22.07.2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Renault Megane, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП, яка сталася 27.06.2021 року, з урахуванням фізичного зносу КТЗ становить 64 288,79 грн.Даний висновок експертного дослідження складено за заявою ОСОБА_1 експертом Харківського науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України Є.О. Царинним, який має вищу економічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за експертною спеціальністю 12.2 « Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», присвоєну Експертно-кваліфікаційною комісією МВС (свідоцтво від 22.02.2021 № 18019), строк експертної роботи з 2018 року. Як зазначено у Висновку технічний огляд КТЗ проводився 21.07.2021 за участю власника КТЗ ОСОБА_1 , другого учасника ДТП ОСОБА_3 та представника страхової компанії ОСОБА_4 на території СТО «Автосервіс на Нетеченській», які будь-які заперечення чи незгоду з діями експерта не надали.

Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Відповідно до п. 1.3 Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Згідно з п. 4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.

Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що Висновок експертного дослідження № ЕД-19/121-21/14856-АВ від 22.07.2021 рокупро оцінку колісного транспортного засобу Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 ,є належним доказом розміру заподіяної останньому матеріальної шкоди.

Будь-яких належних та допустимих доказів на його спростування стороною відповідача не надано.

Як вбачається з наданої позивачем копії рахунку-фактури № ЗРЕН0052940 від 25 вересня 2021 року, складеного ТОВ «Соллі Плюс» загальна сума відновлювального ремонту (всього 48 найменувань) автомобіля моделі Megane держномер НОМЕР_2 , пробіг 254446 мотогодин, становить 163 815,00 грн.( з урахуванням ПДВ).

Між тим доказів з приводу проведених відновлюваних робіт автомобіля Renault Megane, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , (акт виконаних робіт, платіжного доручення чи квитанції про сплату за відновлюваний ремонт тощо) в період дійсності рахунку - фактури № ЗРЕН0052940 від 25.09.2021 року, стороною позивача до суду не надано. Суд вважає, що вказаний рахунок-фактура № ЗРЕН0052940 від 25 вересня 2021 року, складений ТОВ «Соллі Плюс», має лише інформаційні відомості щодо виду необхідних для виконання робіт та встановлення запчастин на транспортний засіб, не відповідає ознакам первинного документу, оскільки в ньому не фіксується будь-яка господарська операція, тому не може бути прийнятий судом при визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням його транспортного засобу в результаті ДТП.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-І9062св20).

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч.2 ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22) та від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20).

Під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому суд враховує складові цих збитків відповідно до змісту ч.2 ст.1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У зв`язку з вищезазначеним суд вважає, що ОСОБА_2 як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 19788,79 грн. (64288,79 грн. 44 500 грн.=19788,79 грн.).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, згідно із частинами першою, другою та третьою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає безпідставними доводи клопотання представника позивача адвоката Керімова А.З. про врахування під час розгляду цієї справи рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 26.06.2024 року (справа №546/1295/23), оскільки вказане судове рішення не набрало законної сили та не є преюдиційним для застосування до спірних правовідносин.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (пункт 9 цієї постанови).

При вирішенні питання про стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд бере до уваги те, що сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках, - у даному випадку отримання механічних пошкоджень автомобілем ОСОБА_1 , який деякий час був позбавлений можливості користування цим транспортним засобом.

Виходячи з наведеного та засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачу підлягає моральна шкода, завдана в результаті вищевказаної ДТП, у розмірі 5000, 00 грн., який є достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення.

Щодо відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного:

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання -передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з тексту позовної заяви ОСОБА_1 та подальших письмових пояснень позивача ( в особі його представника адвоката Керімова А.З.) попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу був визначений в розмірі 12000 грн., і який при розгляді справи збільшився. У зв`язку із зазначеним адвокат Керімов А.З. відповідно до приписів ч.8 ст. 141 ЦПК України надав до суду заяву про подання стороною позивача доказів щодо розміру та підстав надання правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі.

Подалі адвокат Керімов А.З. на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надав до суду ( крім договору про надання правової допомоги № 15/09 від 15.09.2021, укладеного між позивачем та АБ «Керімов та Партнери») завдання-доручення від 21.10.2021 року, в якому зазначено перелік адвокатських послуг ( надання консультацій, вивчення судової практики, складання та надіслання заяви до страхової компанії, складання позовної заяви до суду, участь к судових засіданнях) та розмір цих послуг з урахуванням часу на їх виконання. Загальна сума винагороди(гонорару) за надані послуги ( без врахування участі у судових засіданнях) визначена у розмірі 13 500 грн. Також сторонами визначено порядок оплати ОСОБА_1 гонорару адвокату на розрахунковий рахунок адвокатського бюро, та розмір авансового внеску із зазначенням, що частина ІІ цього завдання-доручення є актом виконаних робіт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц, провадження № 61-15221св20 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд також враховує висновки Верховного Суду, які викладені в його постановах у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18, та за № 648/1102/19 від 12.02.2020року про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення на його користь понесені ним витрати на оплату правничої допомоги в сумі 13 500 грн. є завищеними, а тому підлягають задоволенню частково в розмірі 5000 грн.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_2 , яке міститься у відзиві на позовну заяву, про стягнення з ОСОБА_1 витрат, понесених нею на правничу допомогу в розмірі 35 000 грн., оскільки останньою не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не подано заяву відповідно до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Щодо судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1493,15 грн. за квитанцією № ХКОТ-В95М-74В9-С58Р від 30.12.2021 р., який зарахований до спеціального фонду державного бюджету України, про що свідчить виписка, що надійшла до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Однак вказана сума судового збору сплачена позивачем лише за вимоги майнового характеру, виходячи з ціни позову 149 315 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Тобто позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди не доплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 908 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 197,89 грн. (1493,15 х 19788,79 :149315 = 197,89).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, але судовий збір останнім не сплачено, то з відповідачки ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись статтями 12, 81, 82, 133, 137, 141, 223, 259, 264-265, 268, 273, 352, 354, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , у відшкодування матеріальної шкоди- 19 788 ( дев`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень 79 копійок; у відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 197 (сто дев`яносто сім) гривень 89 копійок та витрати напрофесійну правничу(правову) допомогу в сумі 5000(п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення на її користь з ОСОБА_1 витрат на надання правової (правничої) допомоги в розмірі 35 000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений також у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації : АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: Адвокатське бюро «Керімов та партнери» () в особі адвоката Керімова Аліка Заміровича, РНОКПП НОМЕР_6 , адреса для листування: 63202, Харківська область, смт. Нова Водолага, вул. Весняна, буд. 5.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .Представник відповідачки: адвокат Аніщенко Катерина Михайлівна, адреса для листування: м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, буд.18, каб.1.

Суддя І.В. Карімов