П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Київ

Справа № 363/99/24

Провадження: № 22-ц/824/4600/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Баличевої М. Б

у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до Димерської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду,

у с т а н о в и в:

У січні 2024 року керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням сорок другої сесії VІІ сесії скликання Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області від 28.01.2015 року №297 42 VІ «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастром номером :21:043:0154 та передано у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Ясногородка, на території Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області площею 0,2083 га. На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_1 . На підставі вказаного свідоцтва про право власності відповідачкою 25.02.2015 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19783045 від 04.03.2015 року зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на зазначену земельну ділянку. Однак, окружною прокуратурою встановлено, що вищезазначене рішення Ясногородської сільської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) прийняте з порушенням вимог законодавства, з огляду на те, що спірна ділянка відноситься до категорій земель лісогосподарського призначення державної власності, які використовуються для ведення лісового господарства. З листа ДП «Димерське лісове господарство» від 01.11.2021 року №01-952 убачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :21:043:1054 частково накладається на територію кварталу 60 виділу 7,8 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп». Також, відповідно до інформації філії «Димерське лісове господарство» ДП ГП «Ліси України» від 01.05.2023 року №01-519, за матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003, 2014 років, спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення та накладається на межі частини кварталу №60 Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» правонаступником якого є ДП «Ліси України» в особі філії «Димерське лісове господарство». Філії ДП «Ліси України», в тому числі і філію «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України» створено Наказом ДП «Ліси України» від 14.12.2020 року №18. Наказом ДП «Ліси України» від 05.01.2023 року №217 за філією «Димерське лісове господарство» закріплено майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 05.01.2023 року №48 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Димерське лісове господарство». Право постійного користування ДП «Ліси України» (як правонаступника ДП «Димерське лісове господарство») землями лісогосподарського призначення кварталу № 60 Ясногородського лісництва, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а саме проєктом організації та розвитку лісового господарства Державного лісогосподарського об?єднання «Київліс`Ясногородського лісництва по 60 кварталу за 1993 рік, проектом організації та розвитку лісового господарства Димерського ДЛГ Державного лісового об?єднання «Київліс» Ясногородського лісництва по 60 кварталу за 2003 рік, проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» Ясногородського лісництва по 60 кварталу за 2014 рік, які затверджені Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства, планшетом № 6 до лісовпорядкування Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за 1993 рік, планшетом № 6 до лісовпорядкування Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за 2003 рік, планшетом № 6 до лісовпорядкування Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за 2014 рік, протоколом першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, протоколом другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних в ДП «Димерський лісгосп», ЖОКАП «Житомироблагроліс» основні положення проекту організації і розвитку лісового господарства на ревізійний період 2015 і наступні роки. За проектом організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Димерське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, земельна ділянка мала такі таксаційні характеристики: розсадник лісовий, склад - сосна звичайна. Отже, в силу положень ст. ст. 19, 55, 84 Земельного кодексу України та п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Крім того, факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 14.02.2019 року №94 з долученими картографічними матеріалами, відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :21:043:0154 накладається на межі частини кварталу №60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року.

На підставі викладеного, просив суд:

- усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсним рішення Ясногородської сільської ради від 28.01.2015 року №297-72-VІ в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :31:043:0154 у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Ясногородка, на території Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області, площею 0,2083 га.;

- усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19783045 від 04.03.2015 року про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2083 га. з кадастром номером :21:043:0154;

- усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером :21:043:0154, площею 0,2083 га., з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) шляхом її повернення від ОСОБА_1 на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації;

- стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року у задоволенні позову керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, заступник керівника Київської обласнї прокуратури Грабець І. Н. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду просив скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково виходив з відсутності належних доказів в матеріалах справи на підтвердження факту накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, оскільки правовими позиціями Верховного Суду підтверджено те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують право постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення. Крім того, вказує, що факт накладення спірної земельної ділянки на землі лісгоспу доводиться не єдиним у справі доказом, як вказано в оскаржуваному рішенні суду, а комплексом достатніх і достовірних доказів. Звертає увагу суду й на те, що жодних доказів на спростування доводів прокурора про особливий правовий статус та цільове призначення спірної земельної ділянки відповідачкою не надано.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому прокурор - Філіпенко О. І. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вислухавши пояснення прокурора Філіпенко О. І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням сорок другої сесії VІ скликання Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області від 28.01.2015 року №297-72-VІ «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для будівництва та обслуговування житлових будинків, громадських будівель та споруд»: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :21:043:0154) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Ясногородка, на території Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області, площею 0,2083 га; вилучено земельну ділянку площею 0,2083 га із земель запасу Ясногородської сільської ради; змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,2083 га з земель сільськогосподарського призначення на землі житлового фонду та громадської забудови; передано громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2083 га безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Ясногородка, Вишгородського району, київської області (а. с. 30).

Власницею земельної ділянки з кадастровим номером :21:043:0154, площею 0,2083, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Яногородка, на підставі свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 , виданий 04.03.2015, видавник: Реєстраійна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області є ОСОБА_1 (а. с.87-88).

З листа начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області Черненко Н №10-10-0.331-12961/2-21 від 15.11.2021 року убачається, що за інформацією відділу №1 Управління у Вишгородському району ГУ Держгеокадастру у Київській області відповідно до даних, які містяться у НКС ДЗК, земельна ділянка з кадастровим номером :21:043:0154 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. У місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу відсутня документація із землеустрою щодо земельних ділянок із кадастровими номерами, зокрема :21:043:0154. Відповідно до розробленого у 2009 році ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» проекту землеустрою щодо встановлення та зміни межі с. Ясногородка в межах Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області, земельні ділянки з кадастровими номерами, зокрема, :21:043:0154, розташовані в межах населеного пункту с. Ясногородка (а. с. 31).

Згідно листа першого заступника начальника управління Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Р. Гузенко №04-48/2016 від 01.11.2021 року управління не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :21:043:0154 (а. с. 33).

Згідно листа директора Державного підприємства Димерське лісове господарство (ДП «Димерський лісгосп») Глущенка В. №01-952 від 01.11.2021 року земельна ділянка з кадастровим номером :21:043:0154 частково накладається на територію кварталу №60 виділ 7,8 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп». ДП «Димерське лісове господарство» не здійснювало та не надавало будь-яких погоджень/висновків на зміну цільового призначення та/або вилучення з постійного користування земельних ділянок лісогосподарського призначення із кадастровим номером :21:043:0154 (а. с. 34-35).

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України №944 від 28.10.2022 року «Про припинення Державного підприємства «Димерське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення припинено Державне підприємство «Димерське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (а. с. 98-100).

Наказом генерального директора ДС ГП «Ліси України» Лицури І. №217 від 05.01.2023 року «Про закріплення майна за філією «Димерське лісове господарство»: закріплено за філією «Димерське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 05.01.2023 №48 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Димерське лісове господарство» (а.с. 101).

З листа начальника Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Черненка Н. від 20.03.2023 року убачається, що згідно Методики, нормативна грошова оцінка 1 гр ріллі по Київській області, з урахуванням коефіцієнту індексації, станом на 01.01.2023 року становить 26531,00 грн. (а. с. 89).

З листа директора філії «Димерське лісове господарство» ДП «Ліси України» Кушніренка С. від 01.05.2023 року також убачається, що за матеріалами лісовпорядкування (1993, 2003, 2014 р.р.) земельна ділянка з кадастровим номером :21:043:0154 відноситься до земель лісогосподарського призначення та накладається на межі частини кварталу №60 Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України» в особі філії «Димерське лісове господарство». ДП «Димерське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України» в особі філії «Димерське лісове господарство» не надавало погодження на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :21:043:0154 із постійного користування земель лісового фонду для відведення їх у приватну власність чи оренду (а. с. 38-40).

На підтвердження даної інформації до листа долучено копію проекту організації та розвитку лісового господарства Державного лісогосподарського об?єднання «Київліс» Ясногродського лісництва по 60 кварталу за 1993 рік; копію проекту організації та розвитку лісового господарства Димерського ДЛГ Державного лісового об?єднання «Київліс» Ясногородського лісництва по 60 кварталу за 2003 рік; копію проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Димерський лісгосп» Ясногородського лісництва по 60 кварталу за 2014 рік; планшет № 6 до лісовпорядкування Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за 1993 рік; планшет № 6 до лісовпорядкування Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за 2003 року; планшет № 6 до лісовпорядкування Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за 2014 рік; копію плану лісонасаджень ДП «Димерськийлісгост» Ясногородського лісництва; копію протоколу першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 03.06.2014 року; копію протоколу другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт виконаних ДП «Димерський лісгосп» ЖОКАМ «Житомироблагроліс» основні положення проекту організації та розвитку лісового господарства на ревізійний період 2015 і наступні роки (а. с. 41-73).

З листа заступника Державного секретаря Кабінету Міністрів України Федорчука В. від 29.09.2023 року убачається, що Кабінетом Міністрів рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із постійного користування ДП «Димерське лісове господарство» земельної ділянки із кадастровим номером :21:043:0154 не приймалося (а. с. 76-79).

До матеріалів справи також долучено копію статуту Українського Державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання (а. с. 80-86).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів, а відповідач спростував факт віднесення спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення. Крім того, суд першої інстанції послався на обрання прокурором неефективних способів захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту у спірних правовідносинах є пред`явлення віндикаційного позову.

Щодо вимог прокурора про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_1 незаконно приватизувала спірну земельну ділянку.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, строк позовної давності застосуванню не підлягає. В той же час, оскільки позивач звернувся до суду саме з негаторним позовом, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі і з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Щодо наявності порушеного права держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Підстави набуття громадянами права власності на землю регламентовані в статті 116 ЗК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини перша, друга статті 116 ЗК України).

За змістом частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина п`ята статті 116 ЗК України).

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Натомість Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів (частини перша, третя статті 122 ЗК України).

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (частина перша статті 55 ЗК України).

Відповідно до статті 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Відповідно до частини першої статті 57 ЛК України (в редакції, чинній на час передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Згідно з частиною третьою зазначеної статті зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина п`ята статті 116 ЗК України).

У справі, що переглядається, прокурор обґрунтовував порушення прав держави тим, що спірна земельна ділянка насправді належить до земель лісогосподарського призначення, перебувала в державній власності та в постійному користуванні ДП «Димерське лісове господарство» правонаступником якого є ДП «Ліси України», а рішення про вилучення земельної ділянки з постійного користування та про зміну її цільового призначення уповноваженими органами не приймалися.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, колегія суддів дослідила наявні в матеріалах справи документи та обставини, які ними підтверджуються.

Так, з листа ДП «Димирське лісове господарство» від 01.11.2023 року убачається, що земельні ділянка з кадастровим номером :21:043:0154 частково накладається на межі виділів 7 і 8 кварталу 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп».

Також, відповідно до інформації філії «Димирське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «ліси України» від 01.05.2023 року, за матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003, 2014 років, спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення та накладається на межі частини кварталу №60 Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» правонаступником якого є ДП «Ліси України» в особі філії «Димерське лісове господарство». При цьому, погоджень на її вилучення з постійного користування та зміни цільового призначення не надавалося.

Крім того, в матеріалах справи міститься аналогічного змісту лист Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 01.11.2021 року.

Водночас, згідно з інформації Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 року рішень про вилучення із постійного користування ДП «Димирське лісове господарство» земельної ділянки з кадастровим номером :21:043:0154 Кабінет Міністрів України не приймав та не погоджував зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки.

Крім того, факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення повністю підтверджується інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержлістпроект» від 14.02.2019 з долученими картографічними матеріалами, відповідно до яких, земельна ділянка з кадастровим номером :21:043:0154 частково накладається на межі кварталу № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп».

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що … [планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14)].

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги додані до позовної заяви картографічні матеріали, відповідно до яких, земельна ділянка з кадастровим номером :21:043:0154 частково накладається на межі кварталу № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп», оскільки ВО «Укрдержлістпроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відмочої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством України охорони навколишнього середовища, тобто, володіє інформацією про лісовпорядкування.

Поряд з цим, в ході апеляційного перегляду справи, Київською обласною прокуратурою на виконання протокольної ухвали апеляційного суду від 23.01.2025 року надано суду для огляду покращеною якості матеріали лісовпорядкування філії «Димирське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» та листи ВО «Укрдержліспроект» з фрагментами публічної кадастрової карти України, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд може прийняти нові докази у виняткових випадках, якщо їх неподання в суді першої інстанції було зумовлено об`єктивними причинами, а самі докази мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Надані суду матеріали є винятковими за своїм змістом, оскільки містять уточнені дані, які на момент розгляду справи в суді першої інстанції були недоступні або не могли бути отримані з об`єктивних причин.

Зміст вказаних документів, оглянутих колегією суддів в судовому засіданні, лише підтвердив наведені вище доводи, те, що спірна земельна ділянка частково накладається на межі виділів 7 і 8 кварталу 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп».

Надання Київською обласною прокуратурою додаткових матеріалів на виконання протокольної ухвали апеляційного суду є свідченням активної ролі суду у встановленні істини та належному дослідженні обставин справи.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчать, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти які розглядаються, скоріше мали місце, аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS vSWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування» «поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Зазначені вище обставини, в своїй сукупності, підтверджують факт часткового наклададення на меж квартал № 60 Ясногородського лісництва ДП «Димерський лісгосп», в той час, як відповідачем не було спростовано доводів прокурора в цій частині.

Щодо обраних прокурором способів захисту.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаної норми свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою. Тому Велика Палата Верховного Суду підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також нагадала, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Визнання недійсним державного акта також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94))

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ефективним та правомірним способом захисту порушеного права є віндикаційний позов, який прокурором у цій справі не пред`явлений. Натомість, вимоги про визнання неправомірним рішення органу державної влади, визнання недійсними державних актів на земельну ділянку та повернення земельних ділянок у власність держави не відповідають критеріям належності та ефективності у спірних правовідносинах.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції помилково послався на іншу взаємовиключну підставу для відмови у задоволенні позову, а саме недоведеність факту порушення прав держави через ненакладення земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення.

В той же час, ураховуючи необґрунтованість позовних вимог, суд не мав необхідності розглядати питання про строки позовної давності. Питання позовної давності не підлягає оцінці у випадку, коли позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними належними доказами.

Посилання прокурора на постанови Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 363/669/17 та від 23 грудня 2023 року у справі № 916/1517/22 є помилковим з огляду на таке.

Так, прокурор вказує, що у вказаних постановах міститься висновок, що зайняття земельних ділянок, зокрема, шляхом часткового накладення, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. При цьому, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16 надано тлумачення такого висновку та зазначено, що у зазначеному висновку йдеться не про державну реєстрацію права власності за порушником (яке і розглядається як фактичне заволодіння), а про вчинення фізичних дій щодо земельної ділянки - її зайняття (яке не є заволодінням). Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Водночас, у справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що спірні земельні ділянки належить на праві власності відповідачці.

Отже, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, а також встановлені обставини справи, які полягають у фактичному заволодінні земельною ділянкою лісогосподарського призначення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що належним способом захисту порушеного права у цьому спорі є саме віндикаційний позов.

Суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте помилився з підставами такої відмови.

По суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не вірно визначив підстави для такої відмови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищенаведене, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови, а відтак апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 березня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова