РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.04.2022 відповідач позичив у нього гроші в сумі 30 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 12.12.2022. Однак у зазначений термін відповідач грошей не повернув.

Оскільки у договорі позики не встановлений розмір процентів, а тому відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України далі (НБУ).

Зазначає, що він має право на одержання від відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 12.04.2022 по 02.06.2022, яка становить 10% річних, а з 03.06.2022 по 12.12.2022 на рівні 25% річних, а всього 4 458,95 доларів США.

Просить стягнути із ОСОБА_3 в його користь 30 000 доларів США та 4 458,95 доларів США процентів від суми позики за період з 12.04.2022 по 12.12.2022.

Ухвалою суду від 08.03.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання на 09:30 годину 18.04.2024.

Ухвалою суду від 25.03.2024 задоволено заяву про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення аптека) за адресою: АДРЕСА_1 в межах ціни позову 1330932,15 гривень.

18.04.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки суму позики повернув позивачу повністю.

Ухвалою суду від 26.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити, в обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що згідно з наданої ОСОБА_3 розписки, останній дійсно повертав йому кошти. Однак це повернення коштів за іншими договорами позики і не мають відношення до договору позики від 12.04.2022. Не може надати договори позики за якими ОСОБА_3 повертав кошти. Не пам`ятає коли були укладені з ОСОБА_3 інші договорои позики, суми позики та строк повернення позики. Підтвердив, що у розписці наданій ОСОБА_3 , підписи належать йому.

Представник позивача ОСОБА_2 просив позов задовольнити, оскільки відповідач не повернув позику в сумі 30 000 доларів США. Позивач укладав із ОСОБА_3 інші договором позики і відповідно до наданої розписки, ОСОБА_3 повертав кошти за іншими договорами позики. Оскільки відповідач не повернув позику в сумі 30 000 доларів і в договорі позики не був встановлений розмір процентів, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та становить 4 458,95 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Пояснив, що 12.04.2022 він позичив у ОСОБА_1 30 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 12.12.2022. У визначений договором строк, всю суму позичених коштів не повернув. Однак кошти повертав частинами. Про отримання позивачем сум позики, останній писав розписку і ставив в ній свій підпис навпроти повернутої суми позики. Дана обставина підтверджується розпискою про повернення сум позики. Ця розписка стосується повернення боргу за договором позики від 12.04.2022, а не інших договорів. Зазначає, що на даний час він повернув всю суму позики. Відповідно до наданої ним розписки, позивачу повернуто 32 100 доларів США. Інших договорів позики не укладав з ОСОБА_1 . Просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення 30 000 доларів США, оскільки позика повернута. Вимогу про стягнення 4 458,95 доларів США процентів за користування позикою просить вирішити на розсуд суду, з урахуванням сум повернення позики, відповідно до наданої ним розписки про повернення позики.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення із ОСОБА_3 30 000 доларів США, оскільки дана сума повністю повернута позивачу, що підтверджується розпискою. Вимогу про стягнення 4 458,95 доларів США процентів за користування позикою вирішити на розсуд суду, з урахуванням загальної суми повернення позики.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що її чоловік ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 30 000 доларів США, які повернув повністю. Частину суми позика вона особисто передавала ОСОБА_1 . Не відомо про наявність інших боргових зобов`язань між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , окрім позики від 12.04.2022.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позикових відносин підтверджується оригіналом розписки від 12.04.2022.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Із дослідженого змісту розписки вбачається, що 12.04.2022 ОСОБА_3 взяв у борг в ОСОБА_1 гроші в сумі 30 000 доларів США і зобов`язався повернути до 12.12.2022.

Тобто даний документ підтверджує боргове зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 , оскільки він містить умови про отримання коштів за договором позики, зобов`язання повернути ці кошти у визначений строк та дату їх отримання.

Відповідач ОСОБА_3 визнає факт передання йому позивачем зазначених у розписці коштів та їх отримання, а також написання ним цієї розписки, а тому дана обставина не підлягає доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України.

Також ОСОБА_3 визнає, що не виконав боргові зобов`язання у встановлений строк, оскільки кошти за договором позики не повернув позивачу до 12.12.2022. Повністю повернув кошти 23.02.2024.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив обставину неповернення ним 30 000 доларів США за договором позики від 12.04.2022. На підтвердження повернення за цим договором ОСОБА_1 30 000 доларів США, надав суду розписку про одержання ОСОБА_1 коштів в повному обсязі.

Із змісту цієї розписки встановлено, що за договором позики від 12.04.2022 ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 в загальному 32 100 доларів США.

Зокрема, 26.08.2022 повернуто 300 доларів США, 24.09.2022 повернуто 300 доларів США, 08.11.2022 повернуто 600 доларів США, 17.01.2023 повернуто 600 доларів США, 15.03.2023 повернуто 300 доларів США, 31.05.2023 повернуто 10 000 доларів США, 08.02.2023 повернуто 5000 доларів США, 21.02.2024 повернуто 2000 доларів США, 23.02.2024 повернуто 13000 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав, що дані суми ОСОБА_3 повернув йому, однак це повернення боргу не за договором позики від 12.04.2022, а за іншими договорами. Підписи, які є у розписці навпроти повернутих сум, належать йому.

Однак доводи позивача про те, що суми зазначені у розписці, були повернуті ОСОБА_3 на виконання зобов`язання за іншими договорами позики є безпідставними, не беруться судом до уваги, оскільки позивач не надав суду жодного доказу (договори позики) того, що окрім договору позики від 12.04.2022, із відповідачем укладались інші договори позики.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не зміг пояснити коли були укладені із ОСОБА_3 інші договори позики, на яку суму та строк повернення позики за цими договорами.

Таким чином, ОСОБА_1 не довів, що окрім договору позики від 12.04.2022, з ОСОБА_3 укладались інші договори позики та суми зазначені у розписці повертались на виконання цих договорів, а не на виконання договору позики від 12.04.2022.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зазначені у розписці суми були повернуті ОСОБА_3 на виконання саме договору позики від 12.04.2022, а не іншого грошового зобов`язання.

Розпискою підтверджується, що на виконання договору позики від 12.04.2022 ОСОБА_3 в період з 26.08.2022 по 23.02.2024 повернув ОСОБА_1 32 100 доларів США, тобто повністю виконав зобов`язання за цим договором про повернення 30 000 доларів США.

Оскільки ОСОБА_1 видав ОСОБА_3 розписку про одержання 32 1000 доларів США за договором позики від 12.04.2022, тобто прийняв виконання зобов`язання в повному обсязі, а тому відповідно до ст. 545 ЦК України ОСОБА_1 повинен був повернути ОСОБА_3 оригінал боргової розписки від 12.04.2022.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора може бути доказом невиконання боржником зобов`язання лише за умови відсутності розписки кредитора про одержання ним від боржника всієї суми позики.

Частина 3 ст. 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у ст. 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків.

Тобто наявність у боржника розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 в справі № 544/174/17, провадження №61-21724св18)

Розписка ОСОБА_1 про повернення оспорюваних сум є доказом того, що ОСОБА_3 в повному обсязі виконав боргове зобов`язання за договором позики від 12.04.2022.

Таким чином, сам лише факт наявності у позивача розписки не є доказом не виконання відповідачем зобов`язання за договором позики, оскільки видана ОСОБА_1 розписка про одержання від ОСОБА_3 32100 доларів США, підтверджує повне виконання зобов`язання за цим договором.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак позивач під час судового розгляду не довів обставину неповернення відповідачем 30 000 доларів США за договором позики від 12.04.2022, при цьому відповідач належними, допустими, достатніми доказами довів повернення цих коштів за договором позики, а тому вимога позивача про стягнення із відповідача 30 000 доларів США є недоведеною, безпідставною і не підлягає до задоволенння.

Оскільки показаннями свідка не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором позики (постанова Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18), а тому суд не бере до уваги, як доказ, показання свідка ОСОБА_5 про виконання ОСОБА_3 зобов`язання за договором позики від 12.04.2022.

Щодо вимоги про стягнення із відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, то суд зазначає наступне.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, відповідні проценти можуть бути сплачені лише в разі прямої вказівки про такий обов`язок у тексті укладеного договору, або за наявності відповідної норми законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд приймає до уваги, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено.

За змістом ст. 1 ЗУ «Про Національний банк України» облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, суд враховує висновок викладений у постанові ВСУ від 16.08.2017 у справі №6-2667цс16, про те, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першоїстатті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першоюстатті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такі правові висновки викладені в постанові ВП ВС від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц.

Отже, підстав для нарахування на суму позики в іноземній валюті процентів за користування чужими коштами в розмірі облікової ставки НБУ на підставі ст. 1048 ЦК України, як вказує позивач у позові, не має, оскільки встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти нормами законодавства не передбачено, як і конвертація наданої в позику суми в національну валюту для подальшого нарахування відсотків в розмірі облікової ставки НБУ.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача 4 458,95 доларів США процентів від суми позики не підлягає до задоволення.

Оцінивши всі докази в сукупності, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалою суду від 25.03.2024 задоволено заяву про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення аптека) за адресою: АДРЕСА_1 в межах ціни позову 1330932,15 гривень.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки повністю відмовлено у задоволенні позову, а тому необхідно скасувати заходи забезпечення позову, зокрема скасувати накладення арешту на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення аптека) за адресою: АДРЕСА_1 в межах ціни позову 1330932,15 гривень, який був накладений на підставі ухвали суду від 25.03.2024.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст.ст. 509, 545, 598, 1046, 1047, ст. 1048, ст. 1049 ЦК України суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики.

Скасувати арешт на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення аптека), який знаходиться у АДРЕСА_1 , накладений в межах ціни позову 1330932,15 гривень, на підставі ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25.03.2024.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного судуі шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає у АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає у АДРЕСА_3 .

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук