Справа № 466/7821/23
Провадження № 2/466/207/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 березня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Пилипців О.-І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Карпель О.О.

справа №466/7821/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення батьківства та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

26.07.2023 року адвокат Карпель О.О. звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення батьківства та стягнення аліментів, в якому просить суд ухвалити рішення, яким установити батьківство відповідача ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 ; внести зміни до актового запису №2805 про народження ОСОБА_3 , складеного 28.08.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції відповідно до положень ч.1 ст.135 СК України, вказавши батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ; стягнути з Відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у грудні 2001 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач) познайомилась з ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) у м. Миколаєві, працюючи разом на суднобудівному заводі «Дамен Шіпярдс Океан». З вересня 2004 сторони мали близькі стосунки без проживання однією сім`єю та без реєстрації шлюбу. В кінці грудня 2008 Позивач дізналася, що вагітна, 03 січня 2009 сказала про це Відповідачу, на що він повідомив їй, що не проти народження дитини, але поки не готовий юридично визнати дитину своєю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у Позивача народився син ОСОБА_3 . У свідоцтві про народження дитини у графі батько зазначено - ОСОБА_4 та в графі мати - ОСОБА_1 . Дитину Позивач записала у свідоцтві про народження за вказівками статті 135 СК України, а саме при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , видане 13 вересня 2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. 13.09.2010 долучаю в якості додатку.

Відповідач від народження сина та по теперішній час цікавився життям сина несистематично, матеріальну допомоги на його утримання надавав на свій власний розсуд та з червня 2023 року перестав повністю приймати участь у його вихованні та утриманні. Також з червня 2023 року Відповідач почав висловлювати сумніви стороннім особам у своєму батьківстві, скористався своїм юридичним правом і через невизнане ним батьківство за власною заявою у Центр Надання Адміністративних Послуг без погодження з Позивачем зняв з реєстрації місця проживання дитину - ОСОБА_3 за два тижні до 14-річчя, тобто дати отримання першого паспорту. У зв`язку з вищевказаним, оскільки Позивач сама має труднощі у забезпеченні побуту неповнолітнього сина, звертається до суду з даним позовом.

Також варто зазначити, що відсутність встановленого батьківства негативно впливає на психологічний стан дитини, що є однією з підстав подання позовної заяви. Встановлення батьківства допоможе захистити права неповнолітнього та зменшить вплив травмуючого психологічного фактору невизначеного батьківства на подальший розвиток неповнолітньої дитини.

У зв`язку з вищевказаним, оскільки наявні труднощі у забезпеченні побуту неповнолітнього сина, та відсутність встановленого батьківства негативно впливає на психологічний стан та розвиток неповнолітньої дитини Позивач звертається до суду з даним позовом.

На підтвердження позовних вимог Позивач долучає роздруківки спільних фотографій, в тому числі, де Відповідач обіймає неповнолітнього сина Позивача.

Також у Позивача є свідки, які можуть підтвердити що у розмові з ними та у їх присутності Відповідач називав неповнолітнього ОСОБА_3 своїм сином на у поведінці з ним позиціонував себе як його рідний батько.

Згідно з пункту 3 частини 2 статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до частини 2 статті 125 СК України - якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Отже, як випливає із даної норми існує добровільний порядок і примусовий порядок згідно із статтею 125 СК. Якщо йдеться про добровільний порядок, то походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Згідно із підпункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5 підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до пункту 2.16.4. зазначених Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Крім того, позивач просить стягнути з Відповідача аліменти в частці від його заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з Позивачем, навчається в Миколаївському ліцеї №2, що підтверджується учнівським квитком. Навчання в цьому ліцеї відбувається дистанційно починаючи з березня 2020 року у зв`язку з встановленням карантину, а згодом у зв`язку з оголошенням на всій території України воєнного стану. Також неповнолітня дитина потребує постійної зміни одягу та взуття у зв`язку з ростом та має багато інших потреб. Розвиток та ріст дитини призводить до збільшення потреб дитини у матеріальному забезпеченні. За останній час дитина потребувала обстеження та лікування зору. Консультаційний висновок спеціаліста щодо необхідності підбору окулярів та апаратного лікування, прайс - лист на апаратне лікування долучає в якості додатку.

Також позивач вказує про те, що додатково вона опікується батьком - пенсіонером.

Згідно статей 180- 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями статті 182 СК України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З врахуванням вищенаведених обставин, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Карпель О.О. позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, довідками про доставку sms-повідомлення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не заперечую.

Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.09.2010, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №2805 (а.с.7).

З вказаного свідоцтва встановлено, що батьками дитини є: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Так, підставою актового запису про народження дитини була заява матері, запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

З пояснень позивача встановлено, що у грудні 2001 року ОСОБА_1 познайомилась з відповідачем ОСОБА_9 у м. Миколаєві, працюючи разом на суднобудівному заводі «Дамен Шіпярдс Океан». З вересня 2004 сторони мали близькі стосунки без проживання однією сім`єю та без реєстрації шлюбу. В кінці грудня 2008 позивач дізналася, що вагітна, 03 січня 2009 сказала про це відповідачу, на що він повідомив їй, що не проти народження дитини, але поки не готовий юридично визнати дитину своєю. Відповідач від народження сина та по теперішній час цікавився життям сина несистематично, матеріальну допомоги на його утримання надавав на свій власний розсуд та з червня 2023 року перестав повністю приймати участь у його вихованні та утриманні.

Дані показання підтверджуються і письмовими доказами та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Крім того, на долучених до матеріалів справи фотосвітлинах, зображені син ОСОБА_10 , позивач та відповідач (а.с.25-28).

Доказів про те, що під час народження сина ОСОБА_3 сторони перебували у шлюбі матеріали справи не містять і таких сторонами не надано. Також, матеріали справи не містять доказів, що на момент народження дитини позивач перебувала у шлюбі.

Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Суд також враховує і психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина одержує можливість реалізувати своє природне право знати свого батька; завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх нащадків.

У справі «Ельсхольц проти Німеччини», в п. 43 Європейський суд з прав людини зазначив, що взаємне спілкування дитини зі своїм батьком є фундаментальна складова сімейного життя навіть у разі розриву відносин між батьками. Якщо право батька на доступ до власної дитини обмежується, то існує серйозна небезпека ослаблення сімейних відносин між батьком та малолітньою дитиною п. 49.

За змістом ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно з вимогами ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 18 п. 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 №52/5 Міністерства юстиції України 24 грудня 2010 № 3307/5, якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та не має спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім`я по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 вказаної постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Як вбачається із матеріалів справи, суд за клопотанням представника позивача призначав у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проте, відповідач не з`явився до Львівського НДЕКЦ МВС, для відбору біологічного матеріалу, в зв`язку з чим судова молекулярно-генетична експертиза проведена не була. Крім того, відповідач не з`явився в судове засідання в тому числі і для надання обґрунтованих пояснень щодо причин неявки для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого судова експертиза була призначена.

Згідно з до абз. 3 п. 9 Постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК (у старій редакції) може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Виходячи з наведеного, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про призначення експертизи, а також про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, проігнорував виклики, не з`явився до Львівського НДЕКЦ МВС для відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи, що на переконання суду свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні даної експертизи, а також не надав спростувань доводам позивача, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для якого судом призначалась молекулярно-генетична експертиза, а саме щодо факту батьківства ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 .

Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог про своє батьківство, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Вищевикладене дає правові підстави для висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про визнання батьківства.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, проте стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чи факту походження дитини від іншого чоловіка, а тому суд вважає, що неявка в судові засідання та його ухилення від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи є лише способом захисту та має на меті виключно відмову в позові про визнання його батьківства щодо дитини ОСОБА_3 , що суперечить правам дитини, які регламентовані Сімейним Кодексом України та Конвенцією ООН про права дитини.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

У відповідності до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд приходить до наступного висновку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків, відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

В судовому засіданні встановлено, що син проживає з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на утриманні позивача. Відповідач проживає окремо та ухиляється від виконання даного обов`язку, матеріальну допомогу на утримання сина не надає.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище сторін, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище відповідача, відсутність даних про наявність у нього інших дітей чи утриманців, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язку обох батьків її утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,247,263-265,268,274, 280-283,289 ЦПК України, ст. ст. 125, 128, 134, 135, 180-182, 191 СК України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни в актовий запис №2805 про народження ОСОБА_3 , складеного 28.08.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції відповідно до положень ч.1 ст.135 СК України, вказавши батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ), аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - з 26 липня 2023 року, до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), ЄДРПОУ - 23041148, м. Миколаїв, вул. Шосейна, 11.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Текст рішення складено та підписано 25.03.2025 року.

Суддя О. І. Ковальчук