Номер провадження: 22-з/813/77/25
Справа № 493/1020/20
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
25.03.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Лозко Ю.П., Коновалової В.А.
розглянув в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 року , ухвалене у складі судді Ільніцької О.М., у приміщенні того ж суду,
за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Левчик» про стягнення матеріальної та моральної шкоди ,-
22.07.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ПП «Левчик» про стягнення матеріальної та моральної шкоди
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Левчик» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року апеляційну скаргу адвоката Осокіна Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задоволено частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 року змінено, скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Левчик» про стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Левчик» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з Приватного підприємства Левчик суму матеріального відшкодування у розмірі в суммі 28536 гривень 46 копійок.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 суму матеріального відшкодування у розмірі 28543 гривень 78 копійок.

В решті рішення залишено без змін.

27 грудня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява адвоката Осокіна С.Ю. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат. При цьому, заявник просить поновити строк на подачу такої заяви, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки справа була розглянута в порядку спрощеного провадження за відсутності сторін, сторона позивача копію постанови Одеського апеляційного суду від 07.11.2023 не отримала та дізналась про його існування лише 19.12.2023 з ЄДРСР.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.04.2024 вказану заяву було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивачів подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Осокін Сергій Юрійович задоволено, ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування свого рішення Верховний Суд зазначив, що суд, задовольняючи апеляційну скаргу позивачів, не вирішив питання про розподіл судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, які були документально підтверджені на час розгляду справи апеляційним судом.

У подальшому, залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі апеляційний суд помилково не виправив допущену процесуальну помилку шляхом вирішення питання розподілу судового збору та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд залишив поза увагою клопотання позивачів про поновлення строку, не вирішивши його по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до висновку, що заява Осокіна С.Ю. про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, встановлений статтею 270 ЦПК України, частина третя якої передбачає, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

По суті, додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 ЦПК України.

Процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Так, згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи (стаття 133 ЦПК України).

Частиною третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, законодавцем розмежовано поняття «судового збору» та «витрат, які безпосередньо пов`язані з розглядом справи».

З матеріалів справи вбачається, що позивачами був сплачений судовий збір як за подання до суду позовної заяви, так і за подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду. На підтвердження сплати судового збору позивачами надані відповідні квитанції, які наявні в матеріалах справи.

Також в матеріалах справи міститься квитанція про сплату вартості експертизи на суму 73 105,86 грн (а.с. 153 том 4).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та заяви про ухвалення додаткового рішення, позивачі просили вирішити питання як щодо розподілу судового збору, так і щодо розподілу судових витрат, які складаються з витрат, пов`язаних з проведенням експертизи та витрат на професійну правничу допомогу.

Тлумачення статей 133, 141 ЦПК України та статті 1 Закону України «Про судовий збір» свідчить про те, що судовий збір - це витрати, які сплачуються учасником справи згідно з нормами чинного законодавства в межах розгляду однієї справи.

Витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України).

Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається у тому числі з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими статтями 141, 142 ЦПК України.

Процесуальний закон покладає на апеляційний суд обов`язок щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у випадку вирішення спору по суті та ухвалення судового рішення із висновком щодо розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнено з ПП «Левчик» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28 536,45 грн.

Стягнено з ПП «Левчик» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28 543,78 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зі змісту вказаної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що суд, задовольняючи частково апеляційну скаргу позивачів, не вирішив питання про розподіл судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, які були документально підтверджені на час розгляду справи апеляційним судом.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне частково стягнути з ПП «Левчик» на користь позивачів сплачений ними судовий збір та сплачену суму за проведення експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами за подачу позову було сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн. та за подачу апеляційної скарги 3300 грн..

За проведення експертизи позивачами сплачено 73105,86 грн.

Враховуючи, що апеляційну скаргу було задоволено частково (48,75 %), то стягненню ПП «Левчик» на користь позивачів підлягає 2428,53 грн. суми судового збору та проведення експертизи 35639,11 грн..

Крім того, звертаючись до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, позивачі просили поновити процесуальний строк для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно частини третьої статті 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ЦПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За вимогами ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

Тобто, цивільним процесуальним законом чітко встановлені строки подання як попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строку подачі стороною доказів щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18 та від 22 березня 2018 року у справі 910/9111/17.

Крім того, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначає, що вимога ч.8 ст.141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. В такому випадку зазначення у позовній заяві вимоги про стягнення судових витрат з відповідача може вважатися дотриманням вимог ч. 7 ст. 139 КАС України. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 16 квітня 2019 року у справі №817/1889/17.

За таких обставин, в суді апеляційної інстанції при розгляді справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи дотриманням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України вважається зазначення в апеляційній скарзі вимог про стягнення судових витрат.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Кодексу); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, копію постанови від 07.11.2023 апеляційного суду адвоката Осокін С.Ю. отримав 10 листопада 2023 року в електронному кабінеті «Електронний суд».

В своїй апеляційній скарзі адвокат Осокін С.Ю. вказував про стягнення судових витрати, проте з заявою про ухвалення додаткового рішення з детальним розрахунком звернувся лише 27 грудня 2023 року та надав докази про понесення судових витрат на правову допомогу.

Проте, заявником не наведено причин неподання вказаних доказів у строк визначений законом, зокрема квитанції про оплату від 12.12.2021 та 10.05.2023, договір про правову допомогу від 17.07.2020 та квитанції від 24.06.2021 та 24.06.2021.

Таким чином, доводи заявника про поновлення строку для подачі вказаної заяви є необґрунтованими, з огляду на те, що адвокатом Осокіном С.Ю. було отримано копію постанови Одеського апеляційного суду 10 листопада 2023 року, про що свідчить довідка (т. 4 а.с. 63,64).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ст.126, ч.1 ст.127 ЦПК України).

Колегія суддів, вважає за необхідне відмовити у клопотанні про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Таким чином, положення ч. 8 ст.141 ЦПК України мають імперативний характер та зобов`язують суд залишити без розгляду таку заяву.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява подана з пропуском строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а відтак підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 126-127, 133, 137, 139, 141, 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 , 66123,с. Саражинка, Балтський район, Одеська область) з Приватного підприємства Левчик (, 66143, с. Оленівка, Балтський район, Одеська область) суму сплаченого судового збору у розмірі 1214 гривень 27 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) з Приватного підприємства Левчик (, 66143, с. Оленівка, Балтський район, Одеська область) суму сплаченого судового збору у розмірі 1214 гривень 27 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 , 66123, с.Саражинка, Балтський район, Одеська область) з Приватного підприємства Левчик (, 66143, с. Оленівка, Балтський район, Одеська область) суму сплачену за проведення експертизи у розмірі 35639 гривень 11 копійок.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення у частинні стягнення судових витрат на правову допомогу відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у частинні стягнення судових витрат на правову допомогу- залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова