Справа №369/4759/24
Провадження №2/752/3037/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.08.2021 між ними був укладений договір позики грошових коштів на суму 269500 грн., що на день укладення договору становило 10000 доларів США, на строк до 17.10.2021. Договір був посвідчений нотаріально.

Відповідач гроші в обумовлений строк не повернув.

Відповідач, крім основної суми боргу, відповідно до п. 8 договору позики від 17.08.2021 повинен сплатити за період з 18.10.2021 по 29.02.2024 пеню у розмірі 0,5% від суми позики за кожний день прострочення в сумі 1624240 грн., 3% річних в сумі 19134,62 грн. та інфляційні втрати в сумі 95532,57 грн., що загалом становить 1548407,19 грн.

Просив стягнути з відповідача на свою користь борг в розмірі 269500 грн., пеню у розмірі 0,5% від суми позики за кожний день прострочення в сумі 1624240 грн., 3% річних в сумі 19134,62 грн., інфляційні втрати в сумі 95532,57 грн

21.03.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

19.06.2024 постановлено ухвалу про передачу справи на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

09.12.2024 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

10.03.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому підтвердив отримання відповідачем позики відповідно до укладеного договору. До вимог про стягнення пені просив застосувати строк позовної давності. 3% річних та інфляційні втрати можуть бути нараховані лише за період з 18.10.2021 по 23.02.2022, оскільки в період воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

17.08.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів на суму 269500 грн., що на день укладення договору становило 10000 доларів США, без нарахування відсотків на строк до 17.09.2021. Договір був посвідчений нотаріально.

В п. 8 договору від 17.08.2021 сторони погодили, що при не поверненні чи несвоєчасному поверненні суми позики позичальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми позики за кожний день прострочки сплати боргу.

16.09.2021 сторони уклали договір, яким внесли зміни до договору позики грошових коштів від 17.08.2021, встановивши обов`язок позичальника повернути позику в строк до 17.10.2021.

Відомості про виконання відповідачем своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного договору відсутні.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Загальновідомим є той факт, що 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан.

Судом встановлено, що 17.08.2021 між сторонами був укладений та нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 269500 грн., що на день укладення договору становило 10000 доларів США, на строк до 17.10.2021.

Позивач, як кредитор, користуючись своїм правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржника у гривнях, з урахуванням чого валютою такого зобов`язання з цієї дати стала національна валюта - гривня.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, які виникли у нього з договору позики та не повернув позику в обумовлений строк. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.

Відтак, відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти за договором позики в розмірі 269500 грн., оскільки позивач, як кредитор, користуючись своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання, пред`явив позов про стягнення заборгованості за договором з боржника у гривнях.

Вимога про стягнення 3% річних в сумі 19134,62 грн. та інфляційних втрат в сумі 95532,57 грн. підлягає частковому задоволенню в розмірі 2857,44 грн. та 11768,07 грн., відповідно, оскільки їх нарахування за період з 24.02.2022 по 29.02.2024 здійснено безпідставно без врахування вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1548407,19 грн., суд відзначає наступне.

Пеня в розмірі 1548407,19 грн. нарахована позивачем за період з 18.10.2021 по 29.02.2024 відповідно до п. 8 договору від 17.08.2021.

Проте суд враховує, що в зазначений період з 18.10.2021 по 30.06.2023 тривав карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Також в період з 24.02.2022 по теперішній час триває воєнний стан.

Таким чином, нарахування пені позивачем здійснено безпідставно без врахування вимог п.15 та 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину та у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Враховуючи наведене, вимоги про стягнення пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо заяви представника відповідача про застосування до вимог позивача про стягнення пені в розмірі 1164240 грн. строків позовної давності, суд відзначає наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України).

02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року.

02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 19розділу «Прикінцеві положення» ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Зважаючи на викладене, строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви в березні 2024 року, такий строк був продовжений вищевказаними Законами.

Крім того, за загальним правилом, якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви про застосування у цій справі строку позовної давності.

З урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 284125,51 грн., з яких борг - 269500 грн., 3% річних - 2857,44 грн, інфляційні втрати - 11768,07 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог (18,35%) в сумі 2778,19 грн.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 284125 (двісті вісімдесят чотири тисячі сто двадцять п`ять) грн. 51 коп. та судові витрати у розмірі 2778 (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) грн. 19 коп.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 24.03.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ж. І. Кордюкова