Провадження № 2/369/1147/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,

представника позивача Майко М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Нікушиної В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/18458/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та проведення земельної ділянки в попередній стан, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Севастьянова Олена Вікторівна звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та проведення земельної ділянки в попередній стан.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 322248001:01:008:0220 площею 0,1837 га, з цільовим призначенням: для розміщення торгівельного комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 12.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В. за реєстровим № 579 (Попередній власник ОСОБА_3 ).

Позивач розділив земельну ділянку (кадастровий номер 322248001:01:008:0220 площею 0,1837 га), на дві окремі земельні ділянки - кадастровий номер 322248001:01:008:0281 площею 0,1 га та 322248001:01:008:0282 площею 0,0837 га.

Але скористатись своїм правом власності позивач не має змоги, так як суміжний землекористувач, ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , маючи заїзд на свою земельну ділянку з АДРЕСА_2 , зробив ще один заїзд через земельну ділянку позивача та частково розмістив на земельній ділянці позивача свої нежитлові будівлі.

Держгеокадастр у Київській області, кадастровий номер, земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 не присвоював, то б то у власність ОСОБА_1 земельна ділянка за вищевказаною адресою не передавалась.

На численні спроби ОСОБА_2 огородини земельну ділянку та почати її використовувати за цільовим призначенням ОСОБА_1 влаштовував сварки, ламав замки на воротах і самі ворота, аргументуючи це тим, що він завжди їздив через цю ділянку.

Відповідно до зведеного плану земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 на земельних ділянках позивача незаконно розміщені гр. ОСОБА_1 залізобетонна огорожа, нежитлові споруди.

Позивач та попередній власник вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 неодноразово звертались до правоохоронних органів та земельної комісії Крюківщинської сільської ради щодо захоплення ОСОБА_1 частини їх земельної ділянки та перешкоджанні в її користуванні.

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача прибрати свої незаконно побудовані будівлі з його земельної ділянки та не чинити у подальшому йому перешкоди у здійсненні ним права користування належною йому земельною ділянкою на свій розсуд і згідно з цільовим призначенням.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2018 року призначено судову експертизу. Відповідно до висновку експерта № 3953/20-41/11031/20-41 від 25.09.2020 р. за результатами проведення експертом КНДІСЕ судової земельно-технічної експертизи: - на дату проведення дослідження на спірній земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 існують наступні об`єкти забудови: паркан із білої силікатної цегли з воротами загальною довжиною 50,40 м, частина будівлі «свинарня» (назва зі слів ОСОБА_1 ) площею 46 кв. м, вбиральня площею 1 кв. м, споруда невстановленого призначення площею 42 кв. м; - вказані об`єкти, зі слів ОСОБА_1 , на праві власності належать йому, правовстановлюючі документи відсутні в матеріалах справи; - вищеперераховані об`єкти забудова займають площу 143 кв. м земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 ; - паркан із білої силікатної глини розташований на відстані від 0,57 м до 1, 71 м від межі земельної ділянки позивача, чим порушує її межі, зовнішні стіни частини будівлі «свинарня» розташовані на відстані від 0,67 м до 2,95 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , чим порушує її межі, вбиральня розташована на відстані 6.81 м від межі земельної ділянки ОСОБА_2 , чим порушує її межі, споруда невстановленого призначення розташована на відстані від 3,36 м до 5,51 м від межі земельної ділянки ОСОБА_2 , чим порушує її межі.

В ході розгляду цивільної справи суд прийшов до висновків, що ОСОБА_2 було надано докази того, що на його земельній ділянці розміщені об`єкти забудови, належні ОСОБА_1 . Доказів законності будівництва цих об`єктів суду надано не було. З огляду на твердження відповідача, суду не було надано доказів незаконності набуття у приватну власність спірної земельної ділянки. А отже, ОСОБА_2 має право на усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою, що чиниться йому з боку ОСОБА_1 .

Позивач зазначив, що суд оцінюючи вимоги позивача прийшов до висновку що вказаний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам ст.ст. 16, 367 ЦК України та не може відповідати критеріям ефективності та законності, тому суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, відмовляє позивачу у задоволенні його позову. Враховуючи, що відповідач продовжує чинити перешкоди у користуванні власністю, не бажає зносити самочинно побудовані об`єкти на земельній ділянці, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого особистого права.

На підставі викладеного, позивач просив суд:

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (кадастровий номер 322248001:01:008:0220) площею 0,1837 га, з цільовим призначенням для розміщення торгівельного комплексу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власнику - ОСОБА_2 ;

-привести у попередній стан земельну ділянку (кадастровий номер 322248001:01:008:0220), шляхом знесення самочинно побудованих об`єктів: паркан із білої силікатної цегли з воротами загальною довжиною 50,40 м, частина будівлі «свинарня» площею 46 кв. м, вбиральня площею 1 кв. м, споруда невстановленого призначення площею 42 кв. м за рахунок ОСОБА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2023 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

19.01.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Нікушина Валерія Сергіївна надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд застосувати строк позовної давності та у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Даний відзив мотивований наступними обставинами.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.202 га. Державний акт на право приватної власності на землю видано 14.02.1997року згідно плану.

Пунктом 2 розділу VII прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про Державний земельний кадастр встановлено, що земельні ділянки, право (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У 2000 році по периметру земельної ділянки побудовано паркан з білої цегли на основі точок координат, тому земельна ділянка позивач є в плані. Відстань між вулицею Балукова і парканом позивача декілька метрів, є під`їзд до вигрібної ями.

Як зазначає сторона відповідача, починаючи з 2012 року позивач ОСОБА_2 , незаконно заволодів земельною ділянкою, що призвело до перекривання доступу до септика, невідомо на яких підставах почав будувати паркан (на звернення позивача відповіді немає). Самоправно почав вирубувати дерева, в результаті даних дій працівники ДЛГО «КИЇВЛІС» і заборонили йому це робити. Своїми діями ОСОБА_2 не дає можливості присвоїти кадастровий номер на земельну ділянку так, як виявилося його незаконно виділена земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивача, яка знаходиться на балансі ДЛГО «КИЇВЛІС». З позивачем погодження по межам не було здійснено. Станом на сьогодні відсутні підстави отримання кадастрового номеру земельної ділянки позивача, так як документація із землеустрою на дану земельну ділянку відсутня.

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебували у провадженні дві цивільні справи по земельній ділянці ОСОБА_2 . У процесі розгляду даних справи було досліджено підстави набуття права власності походженням земельної ділянки позивача.

Представник відповідача зазначила, що у цивільній справі №369/16040/18, прокуратура зібрала докази про незаконне володіння земельною ділянкою :008:0220. Це один з варіантів як Крюківщинська сільська рада виділяє земельні ділянки.

Судова земельно-технічна експертиза у даній цивільній справі проводилась майже два роки і це, на думку сторони відповідача, не випадково. Відповідач вважає, що судовий експерт Костіна О.В. не отримала додаткові матеріали необхідні для проведення судової земельно-технічної експертизи. Тому у відповідача виникає запитання, чому змінились експерти і на яких підставах експерт Баранов Ю. надав висновок судової земельно-технічна експертизи у даній цивільній справі

На звернення відповідача ОСОБА_1 була надана відповідь Управління Держгеокастру у Київській області за дорученням Держеокадастру 28.01.2020 року М-93/1-192/6-20 за підписом ОСОБА_4 . Відповідно до відповіді Держгеокадастру головного управління держгеокадастру у Київській області №M-93/1-192/6-20 від 28.01.2020 року зазначено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, відповідно до доручення Держгеокадастру від 17.01.2020 N° M-228/0-0.21-366/6-20 (в. №№ М-93/1/5-20 від 24.01.2020), розглянуто звернення ОСОБА_1 стосовно державної реєстрації земельної ділянки, яка розташована в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області та щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0220.

За наявною в Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області інформацією (лист Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22.01.2020 № 140/424-20, далі Управління), відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру (ДЗК), відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0220 перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр». Згідно з даними земельна ділянка з кадастровим номером :01:008:0220 обліковується за громадянином ОСОБА_2 (дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 12.05.2014 року). Відповідно до даної відповіді зазначено, що у місцевому фонді документації із землеустрою Управління не виявлена документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0220.

Окрім того, відповідно до відповіді сільського голови Кріпак П.П. експерту Костіній О.В. від 08.04.2020 року №02-26/365 зазначено, що виконавчий комітет Крюківщинської сільської ради щодо клопотання експерта ОСОБА_5 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової земельно-технічної експертизи по справі № 369/5715/18, каталоги координат поворотних точок меж земельної ділянки згідно Державної геодезичної мережі 1963 року із документації із землеустрою на підставі якої видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:008:0220. Дозволи на отримання відомостей з ДЗК Крюківщинською сільською радою не надаються. Правовстановлюючі документи на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером :01:008:0220, в тому числі матеріали технічної інвентаризації в Крюківщинській сільській раді відсутні. Витяги з Державного земельного кадастру про зареєстровані земельні ділянки Крюківщинською сільською радою не видаються.

Таким чином, на думку сторони відповідача, для проведення експертизи слід було надати в розпорядження експерта правовстановлюючі документи на земельні ділянки, документацію із землеустрою, яка слугувала підставою для формування земельної ділянки, відомості про координати поворотних точок меж земельних ділянок, які містяться в Державному земельному кадастрі та інші документи залежно від ситуації.

Відповідач не має можливості повноцінно розпоряджатися своєю власністю, так як неможливо отримати кадастровий номер, тому що в межах його земельної ділянки знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 322248001:001:008:0220, яка оформлена, на думку відповідача, незаконно.

Відповідач двічі подавав документи до Головного управління Держгеокадастру для присвоєння кадастрового номера, проте двічі було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. За результатами чого відповідач отримав Рішення № РВ-023 (підстава відмови: ч. 6 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» в межах земельної ділянки відповідача знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 322248001:001:008:0220 позивача), рішення №РВ-023 (підстава відмови: ч. 6 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» в межах земельної ділянки відповідача знаходиться уже дві земельні ділянки :01:008:0281, :01:008:0282 позивача і вони, на думку сторони відповідача, також незаконні).

Відповідно до рішення №PB-021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 23.11.2021 року.

Державним кадастровим реєстратором Відділ №8 Управління у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 22.11.2021 року (реєстраційний номер 3В-021) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини Рекомендовано, усунути перетин ділянок з ділянкою :01:008:0220.

Відповідно до рішення №РВ-023 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 31.03.2023 року Державним кадастровим реєстратором Відділ №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 29.03.2023 року (реєстраційний номер 3B-023) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа невідповідність поданих документів законодавству, а саме ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Рекомендовано, відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки.

ОСОБА_2 , на думку відповідача, не збирається виправляти помилки допущенні при формуванні земельної ділянки.

Відповідач для вирішення питання по своїй земельній ділянці звернувся до Верховної Ради України та надав матеріали щодо незаконного оформлення земельної ділянки ОСОБА_6 , кадастровий номер 322248001:001:008:0220. У червні місяці 2023 року, відповідач отримав письмову відповідь з Держгеокадастру 29.06.2023 M-581/0-0213-1006/6-23, що у місцевому фонді документації із землеустрою відсутня документація із землеустрою, що стала підставою для формування земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0220, з урахуванням чого, у Головного управління відсутня можливість перевірити відповідність координат поворотних точок меж земельної ділянки, зазначених у документації із землеустрою в паперовому вигляді з координатами, внесеними до Державного земельного кадастру.

Представник відповідача зазначила, що згідно з даними «Судова влада» між сторонами існує тривалий спір щодо меж земельних ділянок, які належать їм на праві приватної власності. Позивач неодноразово ініціювала судові справи щодо цих ділянок.

Позивач набув право власності раніше ніж відповідач, має технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що підтверджується витягом з даної технічної документації.

Цивільна справа № 369/5715/18 перебувала у провадженні Києво-Святошинського районного суду за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання прибрати незаконно побудовані будівлі та не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування матеріальної і моральної шкоди. У задоволені позовної заяви було відмовлено. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції по цивільній справі 369/5715/18 не була подана.

Даний позов ОСОБА_2 подав у травні 2018 року до Києво- Святошинського районного суду. Позовні вимоги (цивільна справа № 369/5715/18, суддя Ковальчук Л.М.) є тотожними із позовними вимогами позовної заяви по справі 369/18458/23 (суддя Янченко А.В.).

Сторона відповідача вважає, що у листопаді 2023 року сплив строк позовної давності у три роки встановлений Цивільним кодексом України, а так позивач знав про нібито своє порушене право ще у травні 2018 року. Саме тому звернувся з аналогічним позовом до Києво-Святошинського районного суду ще у травні 2018 року, розгляд цивільної справи завершений, у позовній заяві було відмовлено.

Питання щодо накладення земельних ділянок може бути вирішене, на думку відповідача, лише за наявності відповідної земельно-кадастрової документації, на підставі якої й можливо визначити наявність чи відсутність накладень, а в наданих матеріалах до позовної заяви не наявні дані документи. А так відсутні акти щодо встановлення та закріплення меж в натурі з описом межових знаків чи лінійних межових споруд і їх прив`язок до існуючих будівель чи пунктів державної геодезичної мережі.

На переконання сторони відповідача, позивач не додає належних та допустимих доказів для обґрунтування саме позовних вимог. Зокрема, позивач не додає до позовної заяви виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж своєї земельної ділянки на місцевості.

На підставі зазначеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2024 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

17.02.2025 року у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Майко М.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

17.02.2025 року у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення позовної заяви в повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припиненням дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що витягом з Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21487409 від 12.05.2014 року підтверджується право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 322248001:01:008:0220 (дата державної реєстрації земельної ділянки 16.05.2012 року).

Позивач ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:008:0220 площею 0,1837 га, з цільовим призначенням для розміщення торгівельного комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 12.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Черняк О.В. за реєстровим № 579. Попередній власник ОСОБА_3 .

В подальшому ОСОБА_2 розділив земельну ділянку з кадастровим номером: 322248001:01:008:0220, площею 0,1837 га, на дві окремі земельні ділянки з кадастровим номером: 322248001:01:008:0281, площею 0,1 га, та з кадастровим номером: 322248001:01:008:0282, площею 0,0837 га, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про поділ земельної ділянки 322248001:01:008:0220, площею 0,1837 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на дві окремі земельні ділянки площею 0,1 га та площею 0,0837 га (заяву посвідчено 23.02.2023 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровано у реєстрі за № 231).

Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 324826598 від 06.03.2023 року позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: 322248001:01:008:0281, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 324834657 від 06.03.2023 року позивачу ОСОБА_2 на праві власноситі належить земельна ділянка з кадастровим номером: 322248001:01:008:0282, площею 0,0837 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 224.

Відповідно до висновку експерта № 3953/20-41/11031/20-41 від 25.09.2020 року за результатами проведення експертом КНДІСЕ судової земельно-технічної експертизи на дату проведення дослідження на спірній земельній ділянці з кадастровим номером: 322248001:01:008:0220, що належить ОСОБА_2 існують наступні об`єкти забудови:

- паркан із білої силікатної цегли з воротами загальною довжиною 50,40 м та площею 0,0054 га (або 54 кв. м.);

- частина будівлі «свинарня» (назва зі слів ОСОБА_1 ) площею 0,0046 га (або 46 кв. м);

- вбиральня площею 0,0001 га (або 1 кв. м);

- споруда невстановленого призначення площею 0,0042 га (або 42 кв. м).

Вищеперераховані будівлі та споруди займають площу 0,0143 га (або 143 кв. м) земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 .

Судовий експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) у зазначеному висновку № 3953/20-41/11031/20-41 від 25.09.2020 року дійшов наступних висновків:

- паркан із білої силікатної цегли з воротами, загальною довжиною 50,40 м, розташований на відстані від 0,57 м до 1,71 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , чим порушує її межі;

- зовнішні стіни частини будівлі «свинарня» розташовані на відстані від 0,67 м до 2,95 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , чим порушує її межі;

- вбиральня розташований на відстані 6,81 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , чим порушує її межі;

- споруда невстановленого призначення розташована на відстані віл 3,36 м до 5,51 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , чим порушує її межі.

Як вбачається з відзиву, відповідач не має можливості присвоїти кадастровий номер земельній ділянці та внести відомості до Державного земельного кадастру, тому що в межах його земельної ділянки знаходиться земельні ділянки позивача.

Так, рішенням державного кадастрового реєстратора відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № РВ-023 від 31.03.2023 року відповідачу ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з наступних підстав:

- електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа;

- невідповідність поданих документів законодавству, а саме ч. 6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Також зазначеним рішенням рекомендовано наступне: «Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або й частини є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки».

Відповідно до листа Головного управління держгеокадастру у Київській області № 93/1-192/6-20 від 28.01.2020 року визначено, що у місцевому фонді документації із землеустрою управління не виявлена документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 322248001:01:008:0220.

Крім того, зазначеним листом вказано, що згідно з даними ДЗК земельна ділянка з кадастровим номером: 322248001:01:008:0220 обліковується за громадянином ОСОБА_2 (дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 12.05.2014 року).

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № М-581/0-0213-1006/6-23 від 29.06.2023 року у місцевому фонді документації із землеустрою відсутня документація із землеустрою, що стала підставою для формування земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0220, з урахуванням чого, у Головного управління відсутня можливість перевірити відповідність координат поворотних точок меж земельної ділянки, зазначених у документації із землеустрою в паперовому вигляді з координатами, внесеними до Державного земельного кадастру.

Разом з тим, вищезазначеним листом повідомлено, що за інформацією Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (далі Головне управління), відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0220 набули статусу архівних 28.02.2023 року у зв`язку з поділом вказаної земельної ділянки, внаслідок чого, на сьогодні у Державному земельному кадастрі зареєстровані земельні ділянки з кадастровими номерами :01:008:0281, :01:008:0282.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 7 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або цього власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, заповітом або рішенням суду; у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Отже, позивачі, що наділені речовим правом на чуже майно, мають право на захист цього права у порядку і в спосіб передбачений главою 29 Цивільного кодексу України (ст.ст. 386-394).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Таким чином, відповідачем за негаторним позовом є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, а підставою мають слугувати посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені рішенням суду, та обставини, які визнаються сторонами.

Факт наявності паркану із білої силікатної цегли з воротами, загальною довжиною 50,40 м, розташований на відстані від 0,57 м до 1,71 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , та порушення меж такої земельної ділянки; зовнішніх стін частини будівлі «свинарня» розташовані на відстані від 0,67 м до 2,95 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , та порушення меж такої земельної ділянки; вбиральні розташованої на відстані 6,81 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , та порушення меж такої земельної ділянки; споруди невстановленого призначення розташованої на відстані від 3,36 м до 5,51 м від межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , та порушення меж такої земельної ділянки, підтверджується і наявним у справі висновком експерта № 3953/20-41/11031/20-41 від 25.09.2020 року за результатами проведення експертом КНДІСЕ судової земельно-технічної експертизи й не заперечувався відповідачем.

Зважаючи на встановлені судом обставини, надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позову та усунення позивачу перешкод в користуванні майном шляхом знесення (демонтування) за власний рахунок відповідача ОСОБА_1 самочинно побудованих об`єктів: паркана із білої силікатної цегли з воротами загальною довжиною 50,40 м, частини будівлі «свинарня» площею 46 кв. м, вбиральні площею 1 кв. м, споруди невстановленого призначення площею 42 кв. м.

Щодо незгоди відповідача з наданим стороною позивача висновком експерта № 3953/20-41/11031/20-41 від 25.09.2020 року за результатами проведення експертом КНДІСЕ судової земельно-технічної експертизи, суд приймає такий висновок до уваги, та зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 102, 106 ЦПК висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Отже, відповідач не позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи, чи надання до суду висновку складеного на його замовлення. Однак, таким правом відповідач не скористався.

Тому судом враховано висновок експерта № 3953/20-41/11031/20-41 від 25.09.2020 року за результатами проведення експертом КНДІСЕ судової земельно-технічної експертизи, при ухваленні рішення у справі.

Щодо посилання відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне та звертає увагу відповідача на наступні обставини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про всановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеку" і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено, зокрема, Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2024 № 3564-ІХ , яким затверджено Указ Президента "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 05.02.2024 № 49/2024 та строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 14.02.2024 на 90 діб, тобто до 14 травня 2024 року

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану

Таким чином, враховуючи те, що на всій території України запроваджено карантин з 11.03.2020 року до 30.06.2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2024 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду, а перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану, то подання позову 02.11.2023 року не виходить за строки позовної давності.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та проведення земельної ділянки в попередній стан.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та проведення земельної ділянки в попередній стан, задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером: 322248001:01:008:0281, площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та земельною ділянкою з кадастровим номером: 322248001:01:008:0282, площею 0,0837 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (які були виділені з земельної ділянки з кадастровим номером: 322248001:01:008:0220, площею 0,1837 га, з цільовим призначенням - для розміщення торгівельного комплексу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), їх власнику - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , шляхом приведення у попередній стан земельних ділянок та шляхом знесення (демонтування) ОСОБА_1 за його власний рахунок, самочинно побудованих об`єктів: паркана із білої силікатної цегли з воротами загальною довжиною 50,40 м, частини будівлі «свинарня» площею 46 кв. м, вбиральні площею 1 кв. м, споруди невстановленого призначення площею 42 кв. м.

Інформація про позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено та підписано: 28.03.2025 року.

Суддя А.В. Янченко