Провадження № 22-ц/812/383/25 Суддя першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/2799/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Ковальському Є.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

її представниці ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року, повне судове рішення складено 26 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів 88/90», про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання змінити договір найму та за зустрічним позовом виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів 88/90» про виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів 88/90», про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання змінити договір найму.

Вимоги позову мотивували тим, що з 24 вересня 2004 року вони перебувають на квартирному обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради у загальній черзі складом з двох осіб та станом на 13 грудня 2023 року їх номер черги 2426.

ОСОБА_1 з 12 квітня 2024 року зареєстрована за соціальною адресою: АДРЕСА_1 без надання житлової площі.

ОСОБА_3 зареєстрований в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . У якому житлова площа йому ніколи не надавалася.

Так як позивачі не мали в м. Миколаєві місця проживання, 14 липня 2003 року між ЖЕУ-16 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , що складається з двох кімнат житловою площею 29,6 кв.м, загальною площею 42,8 кв.м. на строк до повернення з психоневрологічного інтернату основного квартиронаймача ОСОБА_4 , де вона проходила лікування.

Вказана квартира знаходилася в непридатному стані, була занедбана та потребувала капітального ремонту.

У спірну квартиру ОСОБА_1 вселилася із своїм неповнолітнім на той час сином ОСОБА_3 , що мав інвалідність ІІІ групи з дитинства.

На теперішній час всі квартиронаймачі, остання з яких ОСОБА_4 , яка перебувала на лікуванні у Виноградівському психоневрологічному інтернаті Баштанського району, померли.

ОСОБА_1 в повній мірі виконала всі умови договору оренди, відремонтувала квартиру повністю. Утримує її в належному стані, регулярно сплачує комунальні послуги та разом із сином відкрито і добросовісно користується нею.

Іншого житла у власності вони не мають та не мають іншого нерухомого майна, яке б могли продати та придбати житло.

ОСОБА_1 зверталася до відповідача з метою отримання ордеру на вказане житло та для можливості зареєструвати місце проживання у ньому, але листом від 01 грудня 2023 року їй було відмовив з підстав відсутні права користування таким житлом.

Квартирний облік установлення черговості на одержання житлової площі і розподіл житла здійснюється під громадським контролем і з додержанням гласності. Питання позивачки було розглянуто комісією 06 грудня 2023 року та рекомендовано розподілити квартиру позивачці. Проте рішенням виконавчого комітету міської ради від 28 лютого 2024 року № 328 позивачці відмовлено в наданні вказаного житла та укладення договору найму житлового приміщення.

Зазначене рішення позивачі вважають протиправним та таким, що порушує їхні законні права на житлове приміщення.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 лютого 2024 року № 328 в частині відмови ОСОБА_1 в наданні квартири АДРЕСА_4 . Визнати за позивачами право користування квартирою АДРЕСА_4 на умовах житлового найму та переважне право на отримання вказаної квартири. Зобов`язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради змінити договір найму квартири АДРЕСА_4 , шляхом заміни попереднього наймача квартири ОСОБА_4 на ОСОБА_1 та відкрити на її ім`я особовий рахунок на квартиру сім`ї у складі двох осіб ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 та видати ордер на вселення.

03 травня 2024 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів 88/90» про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що позивачі за первісним позовом незаконним шляхом зайняли спірну квартиру, порушивши норми житлового законодавства України та права виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Квартира АДРЕСА_4 не приватизована, не службова, належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади.

За інформацією відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради (лист від 18 квітня 2024 року № 8504/02.11-19/24-2) спірна квартира двокімнатна, загальною площею 42,8 кв.м, житлова 29,6 кв.м., була надана ОСОБА_5 рішенням виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 06 серпня 1974 № 858 на склад сім`ї із трьох осіб (він, дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_6 ).

Згідно з інформацією відділу державної реєстрації РАЦС у м. Миколаєві від 18 листопада 2023 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наявною у відділі обліку та розподілу житла інформацією, виконком міської ради не надавав дозволу на зміну договору найму після смерті ОСОБА_7 .

Крім того, відповідно до листа Виноградівського психоневрологічного інтернату від 16 листопада 2023 року № 275, ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в інтернаті з 2001 року і 18 липня 2018 знята з утримання і виписана у зв`язку із смертю.

Інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_6 згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва відсутня.

ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі на підставі договору з 2003 року, укладеного між нею та ЖЕК-16 на невизначений термін.

На обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради громадянка ОСОБА_1 складом сім`ї - дві особи (вона та син) перебуває з 24 вересня 2004 року за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24 вересня 2004 року. При цьому, ОСОБА_1 уклала договір оренди квартири АДРЕСА_4 14 липня 2003 року, тобто до постановки на квартирний облік.

Згідно акту перевірки житлових умов від 10 вересня 2004 року комісія перевірила житлові умови ОСОБА_1 (бухгалтера ЖКП «Південь») та вказала, що остання з сином займає одну кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_2 , житловою площею 14 кв.м та прийшла до висновку, що ОСОБА_1 потребує постановки на квартирний облік, як така, що не має житла. Хоча фактично ОСОБА_1 проживала у комунальній квартирі, про що зазначає у своєму позові.

Отже, станом на дату укладення договору оренди спірної квартири, ОСОБА_1 не перебувала на квартирному обліку, чим порушила норми ЖК УРСР та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 № 470.

Також позивачами не надано доказів того, що спірна квартира була в непридатному для проживання стані. Але навіть якщо квартира дійсно була в такому стані, то вселитися у таку квартиру можливо було лише у визначеному законодавством порядку за рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради у відповідності до статті 51 ЖК України.

Крім того, за інформацією відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради ОСОБА_1 до 14 липня 2003 року до виконавчого комітету Миколаївської міської ради з питанням укладення договору оренди на спірну квартиру не зверталась.

Також на дату укладення договору оренди спірна квартира фактично була вільна та могла бути розподілена між особами, які перебували на квартирному обліку в порядку черговості, оскільки станом на 14 липня 2003 року ОСОБА_4 не була основним квартиронаймачем, а виконком міської ради дозволу на зміну договору найму після смерті ОСОБА_5 не надав.

Крім цього, згідно інформації з державного реєстру за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , яке припинено 11 квітня 2024 року.

Посилаючись на викладене, виконавчий комітет Миколаївської міської ради просив суд виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2024 року первісний та зустрічний позови об`єднано в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що вселення ОСОБА_1 з сином до спірної квартири відбулося з порушенням вимог статті 58 ЖК України.

Наявні у справі докази дають достатні підстави вважати, що позивачка з сином вселилися в спірну квартиру з порушенням чинного законодавства України, оскільки ОСОБА_1 на момент вселення не перебувала на квартирному обліку та було відсутнє рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про надання її житла та ордеру на вселення.

Оспорюване рішення виконавчого комітету є правомірним, а тому позовна вимоги про визнання вказаного рішення неправомірним та його скасування в частині, що стосується позивача задоволенню не підлягає.

Оскільки позивачі вселилися до спірної квартири з порушенням встановленого законом порядку, тому в суду відсутні підстави для визнання за позивачами права користування спірною квартирою на умовах житлового найму та переважного права на отримання квартири.

Вимога первісних позивачів про визнання за ними права користування квартирою на умовах найму не відповідає статті 43 ЖК України.

З огляду на встановлені обставини та наявні у справі докази не підлягає задоволенню позовна вимога і про зобов`язання відповідача змінити договір найму спірної квартири шляхом заміни попереднього наймача ОСОБА_4 на позивача ОСОБА_1 та відкрити на її ім`я особовий рахунок та видати ордер на вселення.

ОСОБА_4 не була основним квартиронаймачем, а видача ордеру на вселення відповідно до приписів статей 43, 58 ЖК України здійснюється на підставі рішення виконавчого комітету міської ради про надання житлового приміщення для проживання в порядку черговості.

Тривале та постійне проживання позивачів в спірній квартирі, за відсутності реєстрації в ній, відсутності в них іншого житла для проживання та за фактичного не надання їм житлового приміщення за адресами реєстрації, про що зазначено в позові, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки вселення позивачів в спірну квартиру відбулося з порушенням встановленого законодавством порядку.

Стосовно ремонту позивачами спірної квартири та оплата квартплати і комунальних послуг то це за встановлених обставин не має значення.

Враховуючи передбачені законом підстави для виселення особи, а також надаючи у даній справі оцінку предмету того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві», тобто чи є таке втручання співрозмірним із переслідуваною законною метою, суд приходить до висновку, що виселення позивачів із спірної квартири без надання іншого житла, з урахуванням тривалості та постійного проживання позивачів у спірній квартирі, відсутності в них іншого житла, буде порушенням прав позивачів гарантованих статтею 8 Конвенції та не відповідатиме нагальній суспільній необхідності.

Не погодившись з рішення суду, в частині відмови в задоволенні первісного позу, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просили його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги первісного позову в повному обсязі, рішення суду в іншій частині залишити без змін .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок щодо законності вселення позивачів у спірну квартиру, а також щодо обізнаності позивачів щодо законності такого вселення.

Відповідальність щодо законності вселення позивачів у спірне майно покладається саме на структурний підрозділ відповідача.

Судом першої інстанції не застосовано переважне право орендарів на отримання вказаного майна.

Саме в даному конкретному випадку можна застосувати аналогію права та застосувати до вказаних правовідносин статтю 777 та частину 2 статті 822 ЦК України.

Оскільки в даному випадку, надання комунальної квартири передбачає подальшу реалізацію права особи на безоплатну приватизацію, то надання квартири є фактичним її відчуженням.

Судом першої інстанції не було застосовано норму міжнародного права для захисту прав позивачів, а саме, судом зазначено, але не застосовано висновки зазначені у постанові від 27 серпня 2024 року у справі № 201/193/22 Верховного Суду.

Судом першої інстанції не враховано, що квартирний облік установлення черговості на одержання житлової площі, а також розподілу здійснюється під громадським контролем із додержанням гласності. Питання позивачів було розглянуто такою комісією та 06 лютого 2023 року рекомендовано розподілити вищевказану квартиру позивачу. Разом з тим, не зважаючи на рекомендації комісії, відповідачем відмовлено позивачам у наданні займаної ними квартири.

Від виконкому Миколаївської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві відповідач зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вселення у комунальне житло здійснюється виключно відповідно до вимог чинного законодавства України, а саме жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку в порядку черговості шляхом видачі ордеру та подальшого укладення договору найму або у порядку тимчасового поліпшення житлових умов відповідно до пункту 54 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їх житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 № 470, але позивачі вселились у спірну квартиру без дотримання вимог чинного законодавства.

ЖЕО-16 не мала повноважень для надання квартири, яка належить до комунальної власності у оренду ОСОБА_1 , а остання в свою чергу не мала законних підстав для вселення у квартиру та повинна розуміти наслідки незаконного вселення.

На момент укладення ОСОБА_1 договору оренди діяв Типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 1998 року № 393, якому наданий позивачем договір оренди не відповідає.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від третьої особи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_6 належить до комунальної власності міста Миколаєва.

З інформаційного листа відділу обліку та розподілу житла від 18 квітня 2024 року № 8504/02.11-19/24-2 встановлено, що зазначена квартира була надана ОСОБА_5 рішенням виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 06 серпня 1974 № 858 на склад сім`ї з трьох осіб (він, дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_6 ). Згідно з інформацією відділу державної РАЦС у м. Миколаєві від 08 листопада 2023 року № 23.19-37/1825 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За наявною у відділі інформацією, виконком міської ради не надавав дозволу на зміну договору найму після смерті ОСОБА_7 .

Відповідно до листа Виноградівського психоневрологічного інтернату від 16 листопада 2023 року № 275, ОСОБА_4 проживала в інтернаті з 2001 року і виписана у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт смерті останньої також підтверджується й копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до Акту про проживання в квартирі від 08 квітня 2024 року, складеного в присутності сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та засвідченого заступником голови правління ОСМД «Космонавтів 88/90», ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_7 проживає з 2001 року (понад 20 років) по теперішній час. На постійній основі сплачує комунальні послуги, заборгованості не має.

За договором оренди житлового приміщення від 14 липня 2003 року, укладеному в простій письмовій формі між начальником ЖЕУ-16 ОСОБА_11 , як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, позивачі вселились в квартиру АДРЕСА_6 до повернення основного наймача ОСОБА_4 з покладенням обов`язків регулярно сплачувати квартплату і комунальні послуги та провести ремонт в квартирі. Сторони погодили, що оплата за оренду житла орендарем не сплачується.

Відповідно до листа відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради від 30 квітня 2024 року № 10464/02.11-19/24-2 ОСОБА_1 до 14 липня 2003 року (дата укладення договору оренди житла) до виконавчого комітету Миколаївської міської ради з питання укладення договору оренди на квартиру АДРЕСА_4 не зверталася, а у відділі не ведеться облік чи реєстрація договорів оренди комунальних житлових приміщень.

Актом перевірки житлових умов заявника від 10 вересня 2004 року, встановлено, що ОСОБА_1 працює в ЖКП «Південь» на посаді бухгалтера та проживає в будинку АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_3 з 22 травня 2001 року по 15 травня 2003 року. Згідно висновку комісії ОСОБА_1 має потребу в постановці на квартирний облік в загальну чергу, так як не має житла.

Рішенням виконавчого комітету міської ради від 24 вересня 2004 року № 1844 позивачку ОСОБА_1 взято на квартирний облік до загальної черги громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за адресою: АДРЕСА_2 , складом 2 особи (вона та син). Номер черги 2 426.

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 лютого 2008 року № 460 ОСОБА_1 , складом із 2 осіб, було включено до списків громадян, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень. Проте, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 30 травня 2016 року № 495 її виключено із списку громадян, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень, на підставі пункту 27 Правил обліку громадян.

Отже, позивачка з сином вселилася до спірної квартири ще до укладення договору оренди, а на квартирний облік була взята після укладення договору оренди, так як потребувала поліпшення житлових умов за адресою: АДРЕСА_2 , яка є відмінною від адреси спірної квартири.

15 листопада 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до виконавчого комітету Миколаївської міської ради із заявою про надання ордеру на вселення в спірну квартиру, в чому їй було відмовлено, так як відсутнє рішення про надання їй цього житлового приміщення, що підтверджується відповіддю виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 01 грудня 2023 року № Д-5146/ІНГ/3675.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 лютого 2024 року № 328 відмовлено ОСОБА_1 в наданні квартири АДРЕСА_4 у зв`язку з відсутністю підстав, визначених у статті 43 ЖК України, пункту 38 Правил обліку громадян щодо надання житлових приміщень громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, в порядку черговості.

Питання щодо розподілення спірної квартири для громадянки ОСОБА_1 виносилося на розгляд громадської комісії з житлових питань та було позитивно розглянуто. Однак, враховуючи вимоги чинного житлового законодавства, рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 28 лютого 2024 року № 328 ОСОБА_1 відмовлено в надані квартири.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04 квітня 2024 року позивачі зареєстрованого в державному реєстрі на праві власності нерухомого майна не мають.

Також із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 квітня 2024 року встановлено, що за позивачем ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , яке було припинено 11 квітня 2024 року (реєстрація переходу права власності повне відчуження).

На теперішній час позивачі за первісним позовом перебувають на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі. Номер черги 2 426.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає.

Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов?язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об?єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

У частині 2 цієї статті законодавець визначив, що до договору найму державного або комунального житла повинні застосовуватися норми чинного Житлового Кодексу України (далі ЖК України) та підзаконних актів, прийнятих на вимогу ЖК. Відповідно до статей 4 та 9 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов?язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання.

Статтею 5 ЖК України ( тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державний житловий фонд перебував у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів ( частина 1 статті 9 ЖК України)

Виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті:

1) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30);

2) керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради;

3) здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина 1 статті 18);

4) здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду;

5) здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина 1 статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39);

6) приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52);

7) здійснюють облік громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу ( частина четверта статті 134), затверджують списки осіб, які вступають до житлово-будівельного кооперативу, і рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу про прийом до членів кооперативу та про надання квартири (частина шоста статті 137, частина перша статті 141);

8) здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків, скасовують рішення загальних зборів або правління житлово-будівельного кооперативу, що суперечать законодавству (стаття 138);

9) приймають рішення про включення жилих приміщень до числа службових (стаття 118), затверджують рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених про включення жилих приміщень у будинках колгоспів до числа службових і перелік категорій робітників, яким можуть надаватися такі приміщення (стаття 120);

10) видають ордери на жилі приміщення (частина 1 статті 58, частина 1 статті 122, частина 2 статті 141);

11) видають охоронні свідоцтва (броню) на жилі приміщення (стаття 75);

12) здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам (стаття 154);

13) подають громадянам допомогу в проведенні ремонту жилих приміщень (стаття 178) ( частина 1 статті 15 ЖК України).

Для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території (частина 1, 2 статті 24 ЖК України).

Жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів (стаття 51 ЖК України).

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення (частини 1, 2 статті 58 ЖК України).

Частинами 1, 3, 4 статті 43 ЖК України передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470 (далі - Правила).

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 2 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 лютого 2024 року № 328 в частині відмови ОСОБА_1 в наданні спірної квартири посилались на положенні статті 45 ЖК України, частини 2 статті 777 ЦК України та частини 2 статті 822 ЦК України

Приписи частини 1 стаття 46 ЖК України, в редакції станом на час звернення ОСОБА_1 до виконкому Миколаївської міської ради передбачали, що поза чергою жиле приміщення надається:

особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків;

особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність;

громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;

особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість;

дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення;

дітям з інвалідністю з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;

сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей;

особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість;

членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі;

працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.

Поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством України.

Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 та її син не включені до окремого списку, громадян, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень. Позивачі з підстав, визначених статтю 43 ЖК України, перебувають на обліку у списку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов за часом взяття на облік, а саме з 24 вересня 2004 року та їх номер у цьому списку 2 426.

Також суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення частини 2 статті 777 та частини 2 статті 822 ЦК України, на які посилаються позивачі й в доводах апеляційної скарги.

Так норми зазначених статей передбачають наявність у сторін правовідносин, що випливають з договору найма.

У справі, що переглядається, як встановлено договір найма жилого приміщення не укладався, оскільки такій договір відповідно до частини 2 статті 61 ЖК України в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуаційною організацією і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Як встановлено ордер на спірну квартиру ОСОБА_1 не видавався та рішення виконкомом Миколаївського міської ради про надання цього жилого приміщення позивачам не приймалось, оскільки зазначене житло не було вільним у правовому значенні.

Посилання позивачів на фактичне проживання в спірній квартирі на підставі договору оренди від 14 липня 2003 року, укладеного між начальником ЖЄО-16 та ОСОБА_1 , є безпідставним, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, по-перше, укладання такого договору відповідно до наведених приписів статей 15, 24 ЖК України та частини 2 статті 810 ЦК України, не входить до повноважень ЖЄУ-16; по-друге, на час вселення ОСОБА_1 до спірної квартири наймачем був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після його смерті наймачем залишилася його дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; по-третє, на час вселення до спірної квартири місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано в гуртожитку по АДРЕСА_2 (з 15 травня 2003 року по 24 червня 2021 року) , що підтверджується актом від 10 вересня 2004 року, який в подальшому був підставою для постановки позивачів на квартирний облік; по- четверте, договір укладався до повернення наймача ОСОБА_4 , між тим після смерті останньої ОСОБА_1 та її син не звільнили спірну квартиру та не повернули її ні ЖЄО-16, ні виконкому Миколаївської міської ради; по - п`яте, на час вселення в спірну квартиру, ОСОБА_1 не перебувала на квартирному обліку, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачі вважали, що проживають в спірній квартирі на законних підставах є неприйнятними з огляду на те, що ОСОБА_1 , працюючи в ЖЄО бухгалтером, не могла не знати і про це зазначалось в договорі оренди, що квартира не є вільною, оскільки існував договір найму цієї квартири з іншими особами, знала, що в цій квартирі вона проживає тимчасово та у разі коли відпадуть підстави вселення в цю квартиру, житло повинно бути повернуто розпоряднику цього майна виконкому Миколаївської міської ради. Також позивачка розуміла, що в цьому житлі вона проживає тимчасово, оскільки її місце проживання було зареєстровано до 2021 року в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , що давало їй підстави для постановки на квартирний облік для осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про те, що вселення та користування позивачами з 2001 році квартирою АДРЕСА_6 , що належить до комунальної власності міста Миколаєва, відбувалося без дотримання норм ЖК України та інших нормативних актів, що регулюють користування таким житлом, а отже є протиправним.

Таким чином відсутні правові підстави для надання квартири АДРЕСА_4 , визнання за позивачами право користування квартирою АДРЕСА_4 на умовах житлового найму та переважного право на отримання вказаної квартири, а тому оскаржуване рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 лютого 2024 року № 328 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні квартири АДРЕСА_4 прийняте відповідно до норм житлового законодавства та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про неврахування відповідачем за первісним позовом позитивного рішення громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради, в інтересах ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки при прийнятті такого рішення не відбулося аналізу житлового законодавства, що регулює правовідносини сторін, а тому таке рішення прийнято без врахування норм такого законодавства.

Безпідставне вселення та користування квартирою не породжує обов`язку виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо зміни договору найму квартирою АДРЕСА_4 , шляхом заміни попереднього наймача квартири ОСОБА_4 на ОСОБА_1 та відкриття на її ім`я особового рахунок на квартиру сім`ї у складі двох осіб ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 , а також видачі ордеру на вселення.

Таким чином доводи апеляційної скарги в оскаржуваній частині відхиляються апеляційним судом, так як зводяться до власного тлумачення заявниками норм матеріального права, спростовуються матеріалами справи й не можуть бути підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановивши обставини справи.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню в цій частині не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 27 березня 2025 року