ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/33211/23

Провадження № 22-ц/820/351/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя.

ОСОБА_1 зазначив, що з 2 лютого 2010 року він перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2023 року. За час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 (далі квартира). Наразі ОСОБА_3 відмовляється здійснити її поділ.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на частки квартири.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 16 липня 2024 року залучив ОСОБА_5 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частки квартири.

Суд керувався тим, що квартира набута ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках. Факт придбання ОСОБА_3 квартири за особисті кошти та набуття нею квартири в особисту приватну власність не доведено належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира набута ОСОБА_3 за час шлюбу з ОСОБА_1 , але за кошти, які належали їй особисто. Матеріали справи не містять доказів спільного проживання сторін і фактичного існування між ними шлюбних відносин на час придбання квартири. Також відсутні докази набуття ОСОБА_3 і ОСОБА_1 квартири за спільні кошти. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 і ОСОБА_5 не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 2 лютого 2010 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2023 року.

У 2022 році сторони припинили шлюбні відносини та спільне ведення господарства.

13 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Платинумбуд» (далі ТОВ «Платинумбуд») і Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Актив» (далі ТОВ «КУА «Актив») уклали форвардний контракт №ПНБУД/Хм/Под10/5/ч2/кв72, за умовами якого ТОВ «Платинумбуд» зобов`язалося у майбутньому (до закінчення ІІ кварталу 2022 року) передати у власність ТОВ «КУА «Актив» базовий актив (майнові права на житлове приміщення квартиру) АДРЕСА_2 загальною площею 63,0 кв.м, яке стане об`єктом нерухомості після закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . У свою чергу ТОВ «КУА «Актив» зобов`язалося здійснити оплату базового активу у розмірі 428 400 грн до 20 листопада 2020 року.

13 листопада 2020 року між ТОВ «Платинумбуд» і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу майнових прав (базового активу) №58, згідно якого ТОВ «Платинумбуд» зобов`язалося до закінчення ІІ кварталу 2022 року передати ОСОБА_3 у власність житлове приміщення (квартиру) будівельний номер АДРЕСА_4 , а ОСОБА_3 зобов`язалася прийняти та оплатити вартість майнових прав на об`єкт будівництва у розмірі 428 400 грн. Водночас грошові кошти, сплачені по форвардному контракту №ПНБУД/Хм/Под10/5/ч2/кв72 від 13 листопада 2020 року за базовий актив зараховуються в якості оплати за майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором, а вказаний форвардний контракт припиняє чинність.

Згідно квитанції №ПН3345 від 16 листопада 2020 року ОСОБА_3 здійснила оплату базового активу згідно форвардного контракту №ПНБУД/Хм/Под10/5/ч2/кв72 від 13 листопада 2020 року у розмірі 428 400 грн.

За актом приймання-передачі від 12 травня 2022 року ТОВ «Платинумбуд» передало ОСОБА_3 квартиру.

30 травня 2022 року Маківська сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області зареєструвала право власності ОСОБА_3 на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 46943213).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

В силу частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Водночас майно, придбане одним із подружжя до шлюбу чи за час шлюбу але за кошти, що належали йому особисто, чи на підставі договору дарування або в порядку спадкування, чи в порядку приватизації житлового приміщення та земельної ділянки є особистою приватною власністю цього подружжя та не підлягає поділу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Як встановлено в суді, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 набули квартиру за час шлюбу в порядку фінансування дольового будівництва.

Письмові докази щодо: провадження у справі №686/21039/23 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності; працевлаштування та перебування ОСОБА_3 за кордоном; проведення ОСОБА_3 оплати майнових прав за договором дольового будівництва, придбання позивачкою будівельних матеріалів та побутової техніки, укладення ОСОБА_3 договорів про надання комунальних послуг, - достовірно та об`єктивно не вказують на те, що квартира набута позивачкою за кошти, які належали їй особисто.

Отже суд першої інстанції правомірно керувався тим, що квартира є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках.

ОСОБА_3 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно належними та допустимими доказами і не довела факт придбання нею квартири за особисті кошти.

Посилання ОСОБА_3 на доведеність своїх позовних вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарг не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Продан Б.Г.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48