ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2025 року

м. Харків

справа № 615/939/24

провадження № 22-ц/818/1673/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Валківської міської ради Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Валківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року, постановлене під головуванням судді Левченка А.М., -

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Валківської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року в частині відмови у позбавленні ОСОБА_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ухвалити нове рішення в цій частині, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав відносно сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи відмову у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помилково посилався, зокрема, на те, що не перевірено чи наявна у відповідача можливість в умовах воєнного стану приймати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним, перебуваючи на окупованій території, оскільки військовий стан в Україні діє з 24 лютого 2022 року, а ОСОБА_2 свідомо не виконує обов`язки батька у вихованні сина з жовтня 2020 року. Також судом першої інстанції помилково не взято до уваги копії документів, долучених позивачем, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні дитини. Судом помилково не враховано висновок органу опіки та піклування Валківської міської ради, у зв`язку з тим, що він не містить конкретний висновок щодо розв`язання даного спору.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Тому в іншій частині судове рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина, умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Проживання дитини з вітчимом не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2020 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Зі свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 вбачається, що 17 листопада 2023 року, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 (а.с. 7).

Дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично мешкає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 11, 12).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_2 з моменту розірвання шлюбу, тобто з жовтня 2020 року, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в подальшій долі дитини, станом здоров`я не цікавиться, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Покладених законом обов`язків не виконує.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Матеріали справи свідчать про те, що органом опіки та піклування Валківської міської ради надано суду висновок № 04-33/3035 від 08 липня 2024 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішувати у судовому порядку. Думку батька, ОСОБА_2 , з`ясувати не вдалося. Фактично вся інформація стосовно батька отримана зі слів матері, ОСОБА_1 .

З довідки Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 160 «Журавлик» від 12 квітня 2024 року № 25 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад комбінованого типу № 160 «Журавлик» з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року, зі слів вихователів, батько участі у вихованні дитини не приймав (а.с. 13).

З довідки Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 235 «Горошинка» від 15 квітня 2024 року № 01-26/37 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 вересня 2021 року по 30 серпня 2023 року здобував дошкільну освіту в закладі дошкільної освіти (ясла-садку) комбінованого типу № 235 «Горошинка» Запорізької міської ради. Батько дитини, ОСОБА_2 , не приймав участі у вихованні дитини, не відвідував батьківські збори, не цікавився досягненнями дитини (а.с. 13,14).

З матеріалів справи вбачається, що останнім відомим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_2 .

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, село Гуртове є тимчасово окупованою територією.

Доводи апелянта щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, колегією суддів не приймається до уваги.

Проживання батька на тимчасово окупованій території не свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків, починаючи з часу початку військової агресії РФ до теперішнього часу.

Ухилення має лише умисний характер.

Доказів, що відповідач має можливість брати участь у вихованні сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але ухиляється, матеріали справи не містять.

Доказів, що батько ухилявся від виконання батьківських обов`язків до початку військової агресії РФ, внаслідок якої він опинився на окупованій території, матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Сам факт проживання батька окремо від дитини, невідвідування батьком дошкільного закладу - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Доводи апелянта щодо неврахування висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на таке.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішувати у судовому порядку. Думку батька, ОСОБА_2 , з`ясувати не вдалося. Фактично вся інформація стосовно батька отримана зі слів матері, ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Вищезазначений висновок органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Колегією суддів встановлено, що вказаний висновок складений без участі ОСОБА_2 та лише на підставі даних, наданих ОСОБА_1 .

Даний висновок не містить будь-яких даних, які, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є правовою підставою для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості даного висновку.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2025 року.