Справа № 696/1468/24
Провадження № 2/696/54/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Шкреби В.В.,

при секретарі судового засідання Степанової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кам`янського районного суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» (, пл. Соломянська, 2, м. Київ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

встановив:

ТОВ «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29571 грн.67 коп..

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 03.08.2016 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» було укладено кредитний договір № .

За умовами кредитного договору, кредитодавець надав позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 14970 грн. з річною відсотковою ставкою 12,00 %. Укладення договору кредиту відбулось, шляхом підписання відповідачем заяви на отримання кредиту.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, разом з умовами отримання кредитів від Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень», cкладає між нею та банком кредитний договір.

Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Кредитодавець в повній мірі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши обумовлену у договорі суму кредиту.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, в результаті чого у неї утворилася заборгованість.

26.06.2019 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір відступлення прав вимоги № 201906626, згідно якого до ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів`перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

29.05.2024 року між ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» , було укладено договір факторингу № 29/05/2024, згідно якого до ТОВ «ФК«Еліт фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Станом на дату подання даної позовної заяви позивач є єдиним належним кредитором за кредитним договором № від 03.08.2016 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 ..

Саме з вказаних обставин позивач звернувся до суду та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором 29571 грн.67 коп., суму судового збору, сплачену позивачем при подачі позову 3028 грн., та витрати на правничу допомогу, у сумі 9200 грн..

16.12.2024 року ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, надано строк на відзив.

10.02.2025 року ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання, ні позивач, ні представник позивача не з`явились. Про дату, день та час розгляду справи, були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Проти задоволення позовних вимог заперечувала, свої заперечення виклала у поданому до суду відзиві на позов. Зокрема , окрім іншого посилалась у ньому на відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували отримання нею кредиту, також на відсутність в матеріалах справи акту прийому-передачі, яким би підтверджувалось право грошової вимоги фактора до неї за кредитним договором № від 03.08.2016 року. Також подала до суду заяву, в якій просила до вказаних правовідносин застосувати позовну давність.

У відповіді на відзив, позивач посилався на роз`яснення викладені у постановах Верховного Суду України, якими спростовував заперечення відповідача, та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступнного.

В судовому засіданні встановлено, що 03.08.2016 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» було укладено кредитний договір № .

За умовами кредитного договору, кредитодавець надав позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 14970 грн. з річною відсотковою ставкою 12,00 % від суми боргу за договором, 0,3 % пені від загальної суми прострочення, терміном на 36 місяців. Укладення договору кредиту відбулось, шляхом підписання відповідачем заяви на отримання кредиту (а.с.5,6).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, разом з умовами отримання кредитів від Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень», cкладає між нею та банком кредитний договір.

Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором.

Кредитодавець в повній мірі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши обумовлену у договорі суму кредиту. Отримання, та користування відповідачем кредитними коштами підтверджено довідкою Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» № -3479903-SG від 16.07.2019 року, про графік руху коштів по кредиту (а.с.17,18).

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, в результаті чого у неї утворилася заборгованість.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.1046,1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно достатей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

26.06.2019 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір відступлення прав вимоги № 201906626, згідно якого до ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів`перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором (а.с.8).

Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення прав вимог № 201906626 від 26.06.2019 року та реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, заборгованість відповідача за кредитним договором № від 03.08.2016 року складала 27 393 грн.71 коп., з яких 10173 грн.80 коп.-залишок по тілу кредиту, 2210 грн.78 коп.-залишок по відсотках, 8146 грн.17 коп.-залишок по комісіям, 6862 грн.96 коп.- залишок заборгованості за штрафними санкціями.

29.05.2024 року між ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» , було укладено договір факторингу № 29/05/2024, згідно якого до ТОВ «ФК«Еліт фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором (10-14).

Згідно виписки з додатку до договору факторингу № 29/05/2024 від 29.05.2024 року, та реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, заборгованість відповідача за кредитним договором № від 03.08.2016 року, є аналогічною з тою, що була станом на 2019 рік, та складає 27 393 грн.71 коп., з яких 10173 грн.80 коп.-залишок по тілу кредиту, 2210 грн.78 коп.-залишок по відсотках, 8146 грн.17 коп.-залишок по комісіям, 6862 грн.96 коп.- залишок заборгованості за штрафними санкціями (а.с15).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Таким чином станом на дату подачі позовної заяви, єдиним належним кредитором за кредитним договором № від 03.08.2016 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» та ОСОБА_1 , єТовариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс».

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісних кредиторів, що було б належним виконанням відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, та не надала суду доказів належного виконання зобов`язання за договорами кредиту, після відступлення права вимоги Позивачу.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень», правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № від 03.08.2016 року, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу кредитних коштів, остання взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення кредитної заборгованості, в загальному розмірі 19247 грн.54 коп., яка складається з 10173 грн.80 коп.-заборгованості по тілу кредиту, 2210 грн.78 коп.-заборгованості по відсотках, 6862 грн.96 коп.- заборгованості за штрафними санкціями.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 8146 грн.17 коп. по простроченій платі за управління (комісію) за кредитним договором, то суд зазначає наступне.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другоїстатті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року, справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Зазначена умова договору порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем при звернені до суду з даним позовом, не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України, з яких би суду можливо було встановити, за які послуги банку була нарахована комісія, та чи була обізнана відповідач по справі про її розмір, при укладенні кредитного договору.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимога банку в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 8146 грн.17 коп. по простроченій платі за управління (комісію) за кредитним договором, не підлягає до задоволення.

Крім того, відповідач заперечуючи про задоволення позовних вимог, просила застосувати до вказаних правовідносин позовну давність. Як на підставу застосування, посилалась на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, де зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України) .

Як вбачається з Довідки № -3479903-SG від 16.07.2019 року, що ОСОБА_1 , останнє погашення кредиту за кредитним договором № від 03.08.2016 року, в сумі 872 грн. здійснила 05.09.2017 року (а.с.17).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року.

Постановою КМУ від 27.06.2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року.

Відповідно Закону України №2120-IX від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє до тепер.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час.

Отже, суд з урахуванням наведених вище правових норм, дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не було пропуено.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Згідно ізст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4ст. 137 ЦПК України,суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Судом встановлено, що понесені ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 9200 грн., підтверджуються матеріалами справи: свідоцтвом адвоката Литвиненко Оксани Ігорівни, серії КС № 9438/19 від 18.09.2020 року; договором про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 року; актом приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року; копією платіжної інструкції № 4938 від 01.10.2024 року про оплату наданих послуг правової допомоги.

Пунктом 3 договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 року, визначено вартість години роботи адвоката, що становить 2000 грн.. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, кількість часу, витраченого на надання первинної консультації замовнику у справі, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, підготовку та подання позовної заяви, загалом складає 4 год. 6 хв., внаслідок чого вартість наданої правової допомоги позивачеві становить 9200 грн., яка була сплачена повністю, що підтверджується копією платіжної інструкції .

При звернені до суду, позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3028 грн..Дане підтверджено платіжною інструкцією № 5681 від 26.11.2024 року (а.с.4).

Та оскільки позовні вимоги задоволено частково на 65%, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1958 грн.20 коп. суми судового збору та 5980 грн. витрат на правничу допомогу.

На підставі ст.ст. 509, 512, 526, 536, 551, 610, 625, 1050, 1054, 1070 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13,18, 141, 263, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» (, пл. Соломянська, 2, м. Київ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ID паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 02.09.2019 року, орган що видав 7119) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» (, пл. Соломянська, 2, м. Київ, 03035) заборгованість за кредитним договором № від 03.08.2016 року в сумі 19247 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок сім ) грн. 54 коп., витрати по оплаті судового збору в сумі 1968 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят вісім) грн.20 коп., та 5980 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн., витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Суддя: В.В. Шкреба