ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2166/24

Провадження № 22-ц/820/494/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача та відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/2166/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №630875016 в розмірі 133 34 грн. 07 коп.

На підтримання заявлених позовних вимог товариство посилалося, що 05 березня 2018 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Сенс Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630875016. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 133 34 грн. 07 коп.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Разом з тим, товариство посилалося, що з метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, проте дана вимога була залишена відповідачем без реагування.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення суду першої інстанції, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення є необґрунтованим, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та рішення не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи.

Так апелянта вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено процедуру оцінки доказів, а саме ст. 89 ЦПК України, оскільки, ним не було дотримано вимог процесуального законодавства щодо виконання обов`язку належним чином дослідити подані письмові стороною докази (розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами (випискою по рахунку), а у випадку незгоди з ним повністю або частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок

Разом з тим, посилається, що ним було надано достатньо доказів на підтвердження виконання банком взятих на себе зобов`язань, а саме, факт укладення 05 березня 2018 року між сторонами кредитного договору, що був підписаний відповідачем, з чого вбачається, що останній підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua або у разі її подальшої зміни - за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі.

Отже, вказують, що відповідно до статей 3, 627 ЦК України відповідач добровільно погодився на умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Крім того апелянт зазначає, що долучений ним до матеріалів справи розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду.

Отже, вважають надану виписку, належним доказом, який підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено також у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Щодо отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, то виписка по картрахунку підтверджує, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення банківських операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором.

Банк звертає увагу, що ним була надіслана досудова вимога на адресу відповідача, відтак, кредитор направляв споживачу вимогу про дострокове погашення кредиту і таке направлення підтверджене наявними в матеріалах справи доказами, однак ОСОБА_2 вона була проігнорована.

Також вказують, що якби банком не було б дотримано вимог щодо вжиття заходів досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором, то у такому випадку у суду була б відсутня підстава для задоволення відповідного позову лише у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц.

Отже, за відсутності факту направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав.

Однак, суд першої інстанції не врахував, при ухвалені оскаржуваного рішення, позицію Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц та відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Таким чином з врахуванням вищенаведеного, АТ «Сенс Банк», просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким повністю задовольнити апеляційні вимоги.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує що на підтвердження укладення кредитного договору, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, банком не було надано такого договору з номером 630875016.

Разом з тим, банк не надав договір про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», який на той момент був оприлюднений на Інтернет-сторінці Банку, а відтак, вказує, що не можливо об`єктивно встановити зміст правовідносин, які згідно тверджень апелянта, виникли між сторонами спору.

Також звертає увагу, на позицію Великої палати Верховного суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, яку потрібно застосувати при оцінці анкеті-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування.

Крім того, зазначає, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

Таким чином, ОСОБА_1 стверджує, що надані банком до суду дані документи, в своїй сукупності не відповідають нормам ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування», та не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма кредитного договору, а відтак не можуть бути підтвердженням укладення між Позивачем та Відповідачем кредитного договору.

Окрім того у Акцепті пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії вказано, що така Угода є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичної особи у ПАТ «Альфа-Банк», укладеного між Банком та Клієнтом. Однак, Позивач не надає суду самого Договору про банківське обслуговування фізичної особи у ПАТ «Альфа-Банк», який був би підписаний Відповідачем та містив інформацію про суму виданого кредиту (кредитної лінії), розмір встановлених відсотків за користування кредитом та строки повернення коштів.

Позивач не довів існування, укладеного між сторонами спору Договору про банківське обслуговування фізичної особи у ПАТ «Альфа-Банк», відтак не може породжувати прав та обов`язків його невід`ємна частина, якою за змістом є Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Вказує, що загальна сума витрат в розмірі 394 721 грн. 80 коп., яка зазначена банком у Виписці з банківського рахунку, є неправомірною, адже до цієї суми Банком включено кошти списані з рахунку як: проценти за користування кредитом, штрафні санкції, витрати на розрахунково-касове обслуговування основної картки та зменшення кредитного ліміту.

У зв`язку з цим, банком було включено у виписку операцій не пов`язаних із використанням коштів на загальну суму в розмірі 210 923 грн. 91 коп.

Також ОСОБА_1 вказує на невизначеність банку, яка виявляється в постійній зміні дати укладення кредитного договору та розмірі заборгованості.

Зазначає, що банк продовжував нараховувати йому відсотки за користування кредитними коштами, навіть після розірвання в односторонньому порядку угоди про відкриття банківської картки, що є неправомірним.

Таким чином ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення огляду на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування чи зміни судового рішення повністю або в частині є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 05 березня 2018 року ОСОБА_1 власноручно підписано оферту на укладання угоди з АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір № 630875016.

Відповідно до даної Оферти відповідач запропонував банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, кредитодавець зобов`язується встановити позичальнику кредитний ліміт у розмірі 200 000 грн. строком на три роки з моменту випуску картки, що відповідає строку дії такої картки, а позичальник зобов`язується повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35,99 %.

Строк відповіді банку на пропозицію складає 30 днів з момент її подання банку і угода вважається укладеною і набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту.

В цей же день відповідач отримав від банку Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах, передбачених в Оферті.

Таким чином між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 у вигляді Оферти позичальника та Акцепту банку укладено кредитний договір № 630875016, на умовах передбачених в Оферті та Акцепті.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за зазначеним Договором та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому Договором, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 05 березня 2018 року по 28 лютого 2020 року.

В позові позивач стверджує, що позичальник в порушення умов Договору, не повернув отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатив проценти та інші платежі за користування ними, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за вказаним Договором, що, як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 28 лютого 2023 року складає у загальному 133 374 грн. 66 коп.

Крім того 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Відтак, АТ «Сенс Банк» було наділено правом вимоги до відповідача за договором кредиту № 630875016 від 05 березня 2018 року.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги.

Проте з таким висновком, колегія суддів частково не погоджується, з огляду на встановлені обставини справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 05 березня 2018 року ОСОБА_1 було підписано оферту та отримано акцепт пропозиції на укладення угоди з АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який передбачений офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якої сторони визначили та погодили ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн., процентну ставку за користування коштами у розмірі 35,99% річних, тип процентної ставки фіксована, строк дії три роки з моменту випуску картки.

Зі змісту договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 аналогом власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів, що було погоджено угодою на використання аналогу власноручного підпису клієнта від 05 березня 2018 року.

Враховуючи правову природу даного кредитного договору, як договору приєднання, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування за договором від 05 березня 2018 року збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 05 березня 2021 року.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).

Таким чином розмір відсотків нарахованих позивачем поза межами строку кредитного договору в період з 05 березня 2021 року 05 лютого 2023 року є необґрунтованими, з огляду на встановлені судом обставини та умовами укладеного договору.

Також колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують отримання кредитних коштів, їх погашення, наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (постанова Верховного Суду від 25.05.2021року у справі №554/4300/16-ц).

Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018року №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Таким чином надана позивачем виписка по рахунку за договором № 630875016 за період з 05 березня 2018 року по 28 лютого 2023 року є належними та допустимими доказами виконання кредитором свого обов`язку, щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування.

Як вбачається з виписки по рахунку з 04 травня 2018 року по 07 грудня 2020 року ОСОБА_1 взяв кредитні кошти в загальній сумі 180 443 грн. 01 коп.

Більше кредитними коштами відповідач не користувався.

З розрахунку заборгованості слідує, що за період з 05 травня 2018 року по 05 березня 2021 року в межах дії кредитного договору банк нарахував відсотки за користування кредитними коштами в межах строку дії картки в розмірі 122971,46 грн.

Таким чином ОСОБА_2 мав повернути кредитну заборгованість в розмірі 303414,47 грн., яка складається з тіла кредиту (180 443,01 грн.) + нараховані відсотки в межах строку дії картки в розмірі 122971,46 грн.).

ОСОБА_1 погасив кредиту в розмірі 288197,37 грн.

За період в межах строку дії картки банком правомірно було нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі 122971,46 грн.

Таким чином ОСОБА_1 повністю сплатив відсотки за користування, однак не повністю повернув тіло кредиту.

При цьому, оскільки банком неправомірно нарахованого відсотки в період з 05 березня 2021 року 05 лютого 2023 року, то кошти, сплачені відповідачем, які банком зараховано як погашення відсотків за цей період, слід врахувати в тіло кредиту.

У зв`язку з цим з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню встановлений судом розмір кредитної заборгованості, виходячи з наступного 303414,47 грн. (заборгованість яку мав сплатити відповідач) 288 197,37 грн. 37 (заборгованість яку сплатив з врахуванням вищенаведеного), що становить 15271,1 грн.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув, не застосував при вирішенні заяви норм матеріального права, які підлягали застосуванню, дійшов до помилкових висновків про відмову в задоволенні позову, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності рішення суду обставинам справи та з відповідача на користь банку підлягає стягненню 15 271 грн. 10 коп.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов АТ «Сенс Банк» заявлено з ціною 133 374 грн. 70 коп. і задоволено на суму 15271 грн. 10 коп., тобто на 11,3 % (15000х100/133374,70 грн).

При подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 3028 грн. тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 342 грн. 16 коп. (3028х11,3%).

При поданні апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір в сумі 3 633 грн. 60 коп., апеляційну скаргу товариства задоволено на 11,3%, тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 410 грн. 60 коп. (3633,60х11,3%).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2025 року скасувати та ухвалите нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПУО 23494714) 15 271 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором та 342 грн. 16 коп. судових витрат по сплаті судового збору при подачі позову.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПУО 23494714) 410 грн. 60 коп. судових витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова