Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3253/24
Провадження № 2/376/332/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м.Сквира

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Ловінської С.С.,

за участю секретаря судового засідання Кропивлянської С.М.,

представника позивача- адвоката Заставного Р.А.,

відповідача- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_2 адвоката Заставного Романа Андрійовича до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи,-

встановив:

У листопаді 2024 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Заставний Р.А.звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 192801,66 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 19 жовтня 2023 року близько 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «3ІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Київська в м. Сквира, на пішохідному переході допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження. 20.10.2023 року за фактом даного ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні на даний час не закінчене.

Зазначає, що внаслідок отриманих травм від ДТП, яка відбулася 19.10.2023 року, ОСОБА_2 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. В результаті вказаного ДТП позивачка отримала наступні тілесні ушкодження: обширна рвана рана правої н/к з відшаруванням шкірного лоскуту в області стегна та гомілки циркулярно, забійна рана голови та лівого ліктевого суглобу, постгеморагічна анемія ІІ ступеню.

Вказує, що позивачка була вимушена проходити стаціонарне лікування, з оперативним втручанням, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Таким чином, позивачці було завдано фізичної болі та страждання, які довелося пережити їй впродовж цілого періоду лікування. Крім того, в результаті спричинених у ДТП тілесних ушкоджень позивачка стала інвалідом III групи. Позивачка оцінює величину моральної шкоди у 200 000 грн. З огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ЗІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 192801,66 гривень (з розрахунку 200000,00грн - 7198,34грн, де 3178,34грн виплата моральної шкоди згідно заяви, та 4020,00грн виплата моральної шкоди у зв`яку із встановленням позивачці ІІІ групи інвалідності). В зв`язку з чим позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 13.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Заставний Роман Андрійович позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначив, що відповідач незалежно від його вини в ДТП несе відповідальність.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що не підтверджує факту керування транспортним засобом марки «3ІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником вказаного автомобіля є ОСОБА_3 . Щодо кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, то на даний час триває досудове розслідування, підозри йому не оголошено, а відтак відсутні докази завдання шкоди ним ОСОБА_2 .

Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, 09.04.2024 представник ОСОБА_4 - адвокат Мелех Д.О. звернувся до СК «Еталон» з заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якій вказав обставини ДТП, а саме : 19.10.2023 в Київській обл., в м.Сквира, по вул.Київська, в районі перехрестя з вул. Соборна відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «3ІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження. Просив виплатити страхове відшкодування, пов`язане з моральною шкодою 3178,34 грн.(а.с.11).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.10.2023, зареєстроване кримінальне провадження № 0005023 за ч.1 ст.286 КК України (а.с.12).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4189/1424 ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні з 19.10.2023 по 07.11.2023 в Комунальному некомерційному підприємстві Сквирської міської ради «Сквирська центральна міська лікарня» (а.с.13).

Відповідно виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 12492 ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП КМКЛ №6 з 08.11.2023 по 05.01.2024. Діагноз : обширна рвана рана правої н/к з відшаруванням шкірного лоскуту в області стегна та гомілки циркулярно. Посттравматичний парез малогомілкового нерву з порушенням функцій стопи. Постгеморагічна анемія ІІ ступеню. Короткий анемнез Пацієнтка ОСОБА_2 , 47 р., отримала 19.10.2023 внаслідок ДТП (збила машина).(а.с.14).

З 05.01.2024 по 19.01.2024 та з 04.03.2024 по 18.03.2024 позивачка знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні фізичної та реабілітаційної медицини КНП «Київська міська клінічна лікарня №6».(а.с.15-16).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Білоцерківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії № 858253 від 08.10.2024 ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності з 07.10.2024, причина інвалідності загальне захворювання.(а.с.17).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, ч.2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 280/1356/16-ц (провадження № 61-18231св18) у випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин належними і допустимими доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтверження факту, що каліцтво йому завдано відповідачем.

Саме по собі посилання позивача на наявність у нього певних скарг на здоров`я та захворювань й необхідність у зв`язку з цим у зверненні до лікарів та проходження обстежень, з наданням копій обстежень та виписок з історії хвороби, не підтверджують, у розумінні чинного законодавства, заподіяння позивачу каліцтва та що воно виникло у зв`язку з винною поведінкою відповідача.

Заявляючи до відшкодування відповідачем суми моральної шкоди, заподіяної каліцтвом у розмірі 192801,66 грн, позивачем жодним чином не обґрунтовано з чого складається ця сума, а в судовому засіданні позивач пояснив, що така сума є орієнтовним грошовим еквівалентом завданої йому шкоди.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2019 у справі № 0417/12398/2012, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів (п. 35). Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п. 36).

У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 містяться наступні висновки: «Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п. 65). Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (п. 66). На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) (п. 67). Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу (п. 70). Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 73). Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів (п. 83). Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п. 84)».

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з Постановою Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно, повивач повинен довести наявність підстав для відшкодування, зокрема наявність моральної шкоди та причинного зв`язку.

Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

У Постанові Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц зазначено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно частини 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1168 ЦК України регулює відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Разом з тим, позивачем не обґрунтовано заподіяння йому моральної шкоди, завданої каліцтвом, та не надано у підтвердження цього жодних доказів. Лише посилання в позовній заяві на заподіяння моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями відповідача та наслідками.

Отже, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем та наявності в діях останнього складу правопорушення, а саме: якими неправомірними діями відповідача її заподіяно, в чому полягає вина відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку, не обґрунтовано розмір моральної шкоди та в чому вона полягає, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

А посилання позивача на те, що за його заявою зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1ст.286 КК України не підтверджує заподіяння відповідачем шкоди у розумінні ст. 1187 та 1168 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 5, 13, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову представника ОСОБА_2 адвоката Заставного Романа Андрійовича до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу проголошення рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 31.03.2024.

Суддя С.С.Ловінська