Справа № 134/1752/24
Провадження № 22-ц/801/640/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кантониста О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 рокуСправа № 134/1752/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 134/1752/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.11.2024, ухвалене у складі ОСОБА_2 в приміщенні суду селищі Крижопіль,

в с т а н о в и в :

27.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (далі - ТОВ «Іннова Фінанс») звернулось у суд з позовом (вх № 4816/24) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просило : стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № від 20.10.2023 у розмірі 87653,60 грн., з яких: 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 79653,60 грн заборгованість за процентами, а також понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.10.2023 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику № . Вказаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених статями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Умовами договору передбачено, що позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 8000,00 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 1.3., п. 1.4. та/або п. 1.5. цього Договору, його додатків (пункт 1.1). Сторони погодили: тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк позики (строк дії Договору) - 30 днів; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС») - 1,99 % на день (726,35 % річних); процентна ставка позаакційна (базова) 2,99 % на день (1091,35 % річних) фіксована; дата надання позики - 20.10.2023; дата повернення позики - 19.11.2023.

Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8000,00 грн.

Відповідач всупереч умовам договору позики зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем в розмірі 87653,60 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 79653,60,24 грн заборгованість за процентами, які нараховані з 21.10.2023 по 18.09.2024 (8000 х 2,99 % х 333).

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.11.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за договором позики № від 20.10.2023 в розмірі 12776,00 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» судовий збір в розмірі 352,94 грн.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 5.01.2025 залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.11.2024 у справі № 134/1752/24.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх. № 1407 від 5.02.2025), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 12776 грн та винести в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін; стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3630 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.03.2024 відкрито провадження у справі № 902/118/24 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 .. Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 11.03.2024; суд першої інстанції не врахував ту обставину, що будь-які спори щодо зобов`язань відповідача мали розглядатись виключно в межах справи про неплатоспроможність відповідача. Розгляд всіх майнових спорів стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи; ухвалою Господарського суду Вінницької області від 3.06.2024 провадження у справі № 902/118/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 закрито. Позивач не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до боржника, як конкурсній кредитор, а тому його вимоги вважаються погашеними та наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог або підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору; позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували підписання договору між відповідачем та позивачем у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави вважати договір укладеним у формі електронного документа; позивачем не надано доказів надання кредитних коштів відповідачу.

Щодо забезпечення відповідача правом на подання відзиву.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.02.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 134/1752/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.11.2024.

Копію ухвали суду від 25.02.2025 отримано ТОВ «Іннова Фінанс»27.02.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного документу.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.11.2024 у справі з ціною позову 87653.60 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Заочне рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

20.10.2023 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у позику № , який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором anwb1ucpq.

Позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 8000,00 гривень шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 1.3., п. 1.4. та/або п. 1.5. цього Договору, його додатків. За умовами вказаного договору: тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк позики (строк дії Договору) - 30 днів; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») - 1,99 % на день (726,35 % річних); процентна ставка позаакційна (базова) 2,99 % на день (1091,35 % річних) фіксована; дата надання позики - 20.10.2023; дата повернення позики - 19.11.2023 (пункт 1.1-1.3).

На період строку, визначеного п. 1.2. договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,99 % (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») від суми позики за кожен день користування позикою. У межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п. 1.3. цього договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у п. 1.1.5. цього договору з першого дня дії договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті (пункт 1.4, 1.4.1).

У випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного в п. 1.2. цього договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99 % на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99 % на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу. Даний пункт не застосовується на період дії введеного карантину на території України (пункт 1.5).

Договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати». Після підписання такими електронними підписами Договору його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним (пункт 1.9).

Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді унікального буквено-цифрової комбінації відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму силу як і власноручний підпис (пункт 5.5).

/а. с. 7-10/.

Згідно повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий дім» () № 7/5932 від 24.09.2024, відповідно до договору з ТОВ «Іннова Фінанс» № 160523/1 від 16.05.2023 було здійснено переказ коштів на картку ОСОБА_1 20.10.2023 о 13 год. 06 хв. на суму 8000,00 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі .

/а. с. 17/.

Зазначені реквізити банківської картки вказані у анкеті клієнта та співпадають із реквізитами банківської картки, вказаними у договорі надання грошових коштів у позику № від 20.10.2023 /а. с. 6, 7 - 10/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом заборгованість відповідача перед позивачем складає 87653,60 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 79653,60,24 грн заборгованість за процентами, які нараховані з 21.10.2023 по 18.09.2024 (8000 х 2,99 % х 333) /а. с. 32/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказів повернення відповідачем за договором суми позики у розмірі 8000 грн матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн є обґрунтованою. Суд також зазначив, що за умовами договору надання грошових коштів у позику № від 20.10.2023 передбачено, що позика в сумі 8000 грн надається ОСОБА_1 на строк 30 днів під 1,99 % на день. Отже, за цим договором проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами, складає 4776,00 грн. (8000 х 1,99 : 100 х 30 = 4776). Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за договором позики № від 20.10.2023 в розмірі 12776,00 грн., з яких: 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 4776,00 грн заборгованість за процентами.

Висновок суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Щодо доведеності укладання договору надання грошових коштів у позику № від 20.10.2023, укладеного між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 , надання коштів.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено судом першої інстанції, 20.10.2023 між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у позику № , який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором anwb1ucpq /а. с. 7-10/..

У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, його нікчемність покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору надання грошових коштів у позику № від 20.10.2023.

Правомірним є й висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем надання відповідачу коштів в розмірі 8000,00 грн за договором надання грошових коштів у позику № від 20.10.2023, про що свідчить, зокрема, повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 7/5932 від 24.09.2024, згідно якого відповідно до договору з ТОВ «Іннова Фінанс» № 160523/1 від 16.05.2023 було здійснено переказ коштів на картку ОСОБА_1 20.10.2023 о 13 год. 06 хв. на суму 8000,00 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі /а. с. 17/. Банківської картки вказані у анкеті клієнта та співпадають із реквізитами банківської картки, вказаними у договорі надання грошових коштів у позику № від 20.10.2023 /а. с. 6-10/.

Крім цього, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова ВС від 20.03.2024 у справі № 229/1727/21).

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.03.2024 відкрито провадження у справі № 902/118/24 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 та введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 11.03.2024 /а. с. 75-81/ , тому суд першої інстанції не врахував, що будь-які спори щодо зобов`язань відповідача мали розглядатись виключно в межах справи про неплатоспроможність відповідача, так як розгляд всіх майнових спорів стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 1.11.2023 у справі № 908/129/22 (908/1333/22) зробила висновок про те, що юрисдикцію спорів визначають процесуальні кодекси, а не КУзПБ. При цьому, юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження.

Норми статті 7 КУзПБ регулюють питання передачі справи господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, ще на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та до ухвалення рішення суду по суті заявлених вимог.

Передача справи до господарського суду на підставі частини третьої статті 7 КУзПБ можлива лише на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та до ухвалення рішення судом першої інстанції по суті заявлених вимог. Неможливо передати матеріали справи до суду іншої юрисдикції з ухваленим у ній рішенням по суті заявлених вимог.

Таким чином, не є підставою для скасування рішень при апеляційному/касаційному перегляді з передачею справи до господарського суду відкриття провадження у справі про банкрутство, яке відбулося після ухвалення судового рішення судом першої інстанції, за винятком якщо судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції

На час звернення позивача у суд з позовом 27.09.2024 у даній справі в провадження Господарського суду Вінницької області не перебувала на стадії розгляду справа про банкрутство щодо відповідача, так як ухвалою Господарського суду Вінницької області від 3.06.2024, яка набрала законної сили, провадження, провадження у справі № 902/118/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 8 частини першої статті 90 КУзПБ /а. с. 82-86/.

З огляду на зазначене, безпідставними є аргументи апеляційної скарги в цій частині.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач не скористався своїм правом на пред`явлення вимог до боржника, як конкурсній кредитор, а тому його вимоги вважаються погашеними та наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог або для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, апеляційний суд відхиляє з наступних міркувань.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення/закриття провадження у справі про банкрутство не припиняє прав та обов`язків учасників справи, які виникли в цих процедурах, та не призведе до унеможливлення вжиття заходів для повернення майна з огляду на те, що судовий захист порушеного права особи не обмежується лише розглядом справи про банкрутство та спорів, стороною в яких є боржник, в межах справи про банкрутство (постанова ВС від 20.01.2021 у справі № 5017/2833/2012).

У постанові ВС від 11.02.2021 у справі № 910/16593/19 зазначено про те, що висновок апеляційного суду про те, що в разі небажання кредиторів з тих чи інших підстав брати участь у справі про банкрутство боржника та задоволення своїх вимог у процедурі банкрутства і, відповідно, неподання до боржника кредиторських заяв законодавець передбачив відповідні наслідки, які визначені ним в частині четвертій статті 90 КУзПБ, а саме визнання таких вимог погашеними, а виконавчих документів за відповідними вимогами - такими, що не підлягають виконанню суперечить системному тлумаченню частини четвертої статті 45 КУзПБ, яка серед наслідків неподання заяви конкурсним кредитором протягом 30 днів передбачає лише позбавлення його права вирішального голосу, а не визнання його вимог погашеними, а виконавчих документів за відповідними вимогами - такими, що не підлягають виконанню.

З огляду на зазначене, наведені в апеляційній скарзі твердження не свідчать про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення заборгованості за договором позики, а тому відсутні визначені процесуальним законом підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за договором позики, доказів спростування позовних вимог в задоволеній частині, тому відсутні підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.11.2024 у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський