Справа № 183/5898/24
№ 2/183/932/25
28 березня 2025 року м.Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської селищної ради про визнання права постійного користування квартирою,
У червні 2024 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом у якому просила визнати за нею право постійного користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 15.08.2002 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . 09.06.2015 начальником КЕВ м.Дніпропетровська було дозволено переоформлення особового рахунку на вищезазначену квартиру на ім`я ОСОБА_2 в зв`язку зі смертю матері ОСОБА_3 основного квартиронаймача. Чоловік позивачки ОСОБА_2 помер. Після смерті чоловіка і по теперішній час позивачка проживає без реєстрації за вищевказаною адресою, сплачує комунальні послуги. Посилаючись на тривале виконання обов`язків наймача вважає, що набула право користування вищезазначеною квартирою.
Ухвалою судді від 11.06.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 21.01.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Пояснила, що після смерті матері її чоловіка ОСОБА_3 у 2015 році, вона з чоловіком ОСОБА_2 переїхала на постійне проживання за вищезазначеною адресою. На чоловіка було переоформлено особовий рахунок. У 2020 році її чоловік помер, а вона залишилася проживати у цій квартирі, проте не має можливості зареєструвати своє місце проживання. Її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 вказане житло, яке складається з однокімнатної та двокімнатної квартир було надано їй на підставі ордеру.
Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що позивачка не має у власності іншого житла. Позивачка вселилася у квартиру як дружина наймача і тривалий час до його смерті постійно проживала з ним, а після смерті чоловіка продовжує проживати у квартирі та виконує всі обов`язки наймача.
Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом установлено, що з 15.08.2002 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.9).
Згідно з листом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпропетровська Міністерства оборони України, дозволено переоформити особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_3 на сина ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_3 . Склад сім`ї одна особа, ОСОБА_2 основний квартиронаймач (а.с.12).
У витязі з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.07.2020 зазначено, що ОСОБА_2 забезпечений постійним житлом за адресою: АДРЕСА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.14).
Після його смерті позивачка залишилася проживати за вищевказаною адресою, що підтверджується актом від 26.10.2020, 03.03.2012 від 14.06.2024 (а.с.15,20,36). Також позивачкою сплачувалися комунальні платежі за вказаною адресою (а.с.21-23).
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили, що після смерті у 2015 році матері ОСОБА_6 , він разом з дружиною ОСОБА_7 переїхали і постійно проживали за адресою: АДРЕСА_4 .Після смерті ОСОБА_6 у 2020 році позивачка залишилася проживати у цій квартирі, де і проживає по теперішній час.
У листі від 24.11.2020 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 повідомлено, що у військової частини відсутні повноваження щодо вирішення житлових питань. Також зазначено, що позивачці було розподілене службове житло за адресою: АДРЕСА_2 у 1989 році, яким позивачка з моменту укладання шлюбу не користувалась, але у встановленому порядку житло не здала та залишилася там зареєстрованою (а.с.25).
21.01.2021 начальник Черкаського гарнізону ВЧ НОМЕР_2 звернувся до КЕВ м.Дніпро з клопотанням про перереєстрацію ОСОБА_8 , дружини померлого ОСОБА_2 , з адреси АДРЕСА_2 на адресу АДРЕСА_1 (а.с.25).
Листом від 19.03.2021 Квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро повідомив, що ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 14 років мешкали за реєстраційною адресою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ). Після смерті батьків її чоловіка у 2016 році вони переїхали у квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . На даний час в квартирі ніхто не прописаний та вона підлягає перерозподілу. Громадянка ОСОБА_1 має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_5 , забезпечена службовим житлом (службовий ордер №734 від 15.04.1989) (а.с.26).
З 31.05.2023 будинок АДРЕСА_6 перебуває у власності Черкаської селищної ради Самарівського району та знаходиться у господарському віданні (на балансі) КП «Жилсервіс» Черкаської селищної ради. Спірна квартира перебуває у комунальній власності (а.с.54).
До правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню такі норми права.
Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
У статті 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.
За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі ордеру має право користування житлом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , де зареєстровано її місце проживання.
В ході судового розгляду даної справи не встановлено, що позивач перебуває на обліку та потребує поліпшення житлових умов.
За змістом статті 31 Житлового кодексу України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому Законодавством.
При цьому, позивачка ОСОБА_1 не зазначила та не надала суду відповідних належних доказів на предмет того, що вона, згідно вимог чинного Законодавства, має право на поліпшення житлових умов та перебуває на обліку громадян, які його потребують.
Враховуючи установлені судом фактичні справи, керуючись вищенаведеними нормами права та висновками Верхового Суду щодо їх застосування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд,
У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 ;

відповідач Черкаська селищна рада Самарівського району, , адреса: 51272, Дніпропетровська область, Самарівський район, селище Зарічне, вул.Лісна,24.

Повне судове рішення складено і підписано 28 березня 2025 року .

Суддя Оладенко О.С.