Провадження № 22-ц/812/404/25 Суддя першої інстанції Чернявська Я.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2025 року м. Миколаїв Справа № 488/474/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Ковальському Є.В.,

за участі представника позивача Рудницького Ю.І.,

її представниці відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Я.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі- АТ «Сенс Банк», Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовувало тим, що ОСОБА_2 уклала з Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі АТ «Альфа Банк»), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631201256 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту.

Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 180 102.29 грн.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу ОСОБА_2 направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимогу залишено відповідачем без реагування.

Посилаючись на викладене Банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 180 102.29 грн.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що підписані сторонами умови кредитного договору (Оферти) не містять узгоджених сторонами відомостей щодо розміру, порядку та умов нарахування відповідачці комісії за обслуговування кредиту.

У кредитному договорі немає переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія, тобто між сторонами не обумовлено конкретний зміст послуги, яка вкладається в поняття «обслуговування кредитної заборгованості».

До позовної заяви позивач не додав доказів узгодження з відповідачкою переліку послуг, за які остання мала б сплачувати щомісячну комісію. Тому, відповідно до частин 1, 2 статті 11, абзацу 1 частини 2, частин 4, 5 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» є нікчемними положення про обов`язок відповідача щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи, що позивач не довів те, що відповідачка зверталась до банку для отримання інформації про стан заборгованості, отримувала виписки, чи будь-яку іншу інформацію, яка б становила послуги в розумінні банку, які могли би бути оплатними, заявлена комісія є нікчемною.

У зв`язку з тим, що сплачені відповідачем кошти на погашення заборгованості неправомірно спрямовувалися на погашення комісії за обслуговування кредиту, то такі кошти підлягають зарахуванню в погашення інших складових заборгованості та відповідно сума боргу, заявлена позивачем до стягнення, підлягає зменшенню на неправомірно стягнуту комісію у розмірі 74 477.78 грн.

Суд позбавлений можливості вирішити питання щодо необхідності зарахування в погашення заборгованості інших складових заборгованості, неправомірно стягнуті та зараховані кошти комісії РКО у загальному розмірі 74 477.78 грн, оскільки відповідачкою не було заявлено зустрічного позову з названого питання та/або не було порушене таке питання під час розгляду даної справи.

Позивачем, окрім іншого, нараховувався та стягувався з відповідачки овердрафт в загальній сумі 89 295.80 грн та прострочене тіло кредиту проте, надані суду документи не містять інформації щодо досягнення між сторонами згоди щодо підстав, порядку та розміру такого нарахування. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості здійснити перевірку вірності нарахувань та утримання вказаних коштів.

Обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час вивчення справи.

Не погодившись з рішення суду, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка з власної волі вступила у договірні відносини з банком і тим самим прийняла на себе передбачені кредитним договором цивільні права та взявши на себе певні обов`язки, зазначені в договорі, з вказаним терміном виконання зобов`язань.

Договір було підписано позичальницею добровільно, без жодного примусу, зауважень та заперечень. Користуючись кредитними коштами, відповідачка підтвердила свою згоду із запропонованими умовами кредитування.

Долучений банком до матеріалів справи розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржницею, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду.

Отож, надана банком виписка, яка була долучена до позовної заяви, підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено також у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідачки.

Щодо отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, то виписка по картрахунку підтверджує, що відповідачці було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідачка користувалась грошима, а отже й отримала кредитну картку, оскільки проведення банківських операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором.

Надані банком документи до позовної заяви, які підписані відповідачкою, містять істотні умови кредитного договору щодо розміру кредиту, порядку його повернення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом та інші важливі правові аспекти.

Виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.

Судом першої інстанції грубо порушено процедуру оцінки доказів, а саме статтю 89 ЦПК України.

Таким чином, суд не здійснив власного розрахунку заборгованості, поверхнево та формально підійшов до розгляду даної справи, а також і відповідачка не надала власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти на спростування розрахунку, наданого банком.

Встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Всі здійсненні банком нарахування здійснені позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору.

Судом першої інстанції не дотримано вимог процесуального законодавства щодо виконання обов`язку належним чином дослідити подані письмові стороною докази (розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами (випискою по рахунку), а у випадку незгоди з ним повністю або частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок.

Відповідачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що висновки суду першої інстанції свідчать про правильне встановлення судом обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать практиці Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представниці відповідачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 04 липня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом підписання Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631201256, Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», а також Заяви (акцепту) № 248.631201256.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування та паспорту споживчого кредиту, довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Умовами вказаного договору сторони узгодили між собою суму доступного кредитного ліміту, суму ліміту кредиту (кредитної лінії) у розмірі 200 000 грн (розділ ІІІ Умови надання Кредитної лінії); розмір процентної ставки за користування Відновлювальної кредитною лінією для торгових операцій який становить 26% річних; умови сплати платежів, визначених договором (розділ ІV Умови сплати платежів, визначених Угодою/Договором) тощо. Вказана оферта підписана власноручним підписом відповідачки ОСОБА_2 04 липня 2019 року.

Підписанням Акцепту, зокрема підпункту 2.1.1, ОСОБА_2 підтвердила, акцепт Публічної пропозиції та укладення Договору між нею та АТ «Альфа Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua (або у разі її подальшої зміни - за іншою електронною адресою, що буде вказана в Договорі) .

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

06 липня 2023 року АТ «Сенс Банк» направив на адресу відповідачки вимогу про усунення порушень щодо виконання договірних зобов`язань за договором від 06 березня 2023 року протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, в якій просив достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом у загальному розмірі 164 642.98 грн. Проте вимога залишилася без відповіді.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог суд дійшов висновків, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо необхідності зарахування в погашення заборгованості зараховані та стягнуті кошти комісії РКО, а суд позбавлений можливості здійснити перевірку вірності нарахувань та утримання вказаних коштів.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац 1 частини 1 статті 207 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Спосіб укладення кредитних договорів через Оферту та Акцепт передбачений статтями 640-646 ЦК України.

Відповідно до норм цих статей:

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (частина 1 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 2 статті 642 ЦК України).

Тобто, одна із сторін договору (позичальник або фінансова установа) надає іншій стороні заяву (пропозицію, оферту), в якій пропонує укласти кредитний договір на певних умовах.

Така заява має містити істотні умови договору: ціль кредитування, суму кредиту, процентну ставку, порядок надання і т.д.

Інша сторона (отримувач пропозиції) має надати повну та безумовну відповідь. Це означає, що така відповідь (акцепт) має трактуватись без жодних сумнівів.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

Відповідачка підписала оферту, та отримала від банку заявку (акцепт), яку підписала, а тому така форма договору сторонами була узгоджена, а у його тексті було погоджено всі істотні умови.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, встановивши, що за домовленістю сторін позичальниця ОСОБА_2 підписала договір про банківське обслуговування, відповідачка не заперечувала факт отримання нею кредитних коштів та не заперечує щодо зазначених позивачем умов стосовно розміру кредиту і процентів за користування кредитними коштами та строку повернення кредиту, колегія суддів вважає доведеним, що 04 липня 2019 року сторонами було укладено письмовий правочин.

Умови кредиту викладені в Оферті на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної Кредитної лінії від 04 липня 2019 року № 631201256, за якими ОСОБА_2 відкрито ліміт Кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, фіксована процентна ставка - 26% річних, обов`язковий мінімальний платіж встановлено у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за Кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Підписуючи Анкету-заяву про Акцепт публічної пропозиції ОСОБА_2 підтвердила, що:

а) в день його підписання отримала примірник Договору та всіх додатків до нього;

б) ознайомлена з положеннями законодавства України, що регулюють порядок відкриття, використання і закриття рахунків, а також надання та користування іншими послугами Банку згідно із Договором, в тому числі, ознайомлена зі змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, а також їй відомо, про те, що рахунки відкриті на підставі Договору забороняється використовувати для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності;

в) на момент підписання, цього Акцепту вона отримала згоду осіб, щодо яких АТ «Альфа-Банк» може здійснювати обробку персональних даних в тому числі, але не виключно, даних про контактну особу для зв`язку, дружину/чоловіка, довірену особу та інших осіб, на обробку АТ «Альфа-Банк» їх персональних даних;

г) надала Банку доручення на здійснення договірного списання коштів у визначених Договором випадках та порядку з будь-яких рахунків, що будуть відкриті їй на підставі Договору, а у випадку відсутності або недостатності коштів на будь-якому з рахунків, що будуть відкриті на її ім`я на підставі Договору у валюті, що відповідає валюті зобов`язання, доручає здійснювати продаж списаної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, за положеннями статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1048, частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

Відповідачкою не спростована презумпції правомірності кредитного договору, а тому всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 17 липня 2023 року утворилась заборгованість на загальну суму 180 102,29 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту та процентів за користування кредиту.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи заперечення відповідачки щодо виконання свого обов`язку по поверненню кредитних коштів, складову заборгованості за зазначеним кредитним договором на підставі наданого розрахунку, суми сплачених відповідачкою платежів на виконання своїх зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження умов кредитного договору про погодження сторонами нарахування та сплати комісії РКО. Між тим стягнення такої комісії РКО відбувалося протягом всього строку кредитування та списувалось за рахунок внесених відповідачкою на погашення позичених коштів. Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість стягнення з позичальника таких виплат, що становлять у загальному розмірі як правильно встановлено судом першої інстанції 74 447.28 грн, а тому ця сума підлягає відрахуванню із загальної суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором не повинен досліджувати та аналізувати суми надходжень грошових коштів від позичальниці та розподіл цих коштів на погашення заборгованості не ґрунтуються на наведених положеннях матеріального права та приписах процесуального права, регулюючих правовідносини сторін.

Отже сума боргу за укладеним сторонами договором 04 липня 2019 року складає 105 655.01 (180 102.29 74 447.28) грн.

Таким чином, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази, а також фактичне визнання відповідачкою факту укладення кредитного договору на запропонованих позивачем умовах, колегія суддів вважає частково доведеними позовні вимоги АТ «Сенс Банк», а з огляду на встановлені обставини апеляційна скарга та позовні вимоги підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції з огляду на приписи пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( частини 1, статті 141 ЦПК України).

Звертаючись до суду першої інстанції з даний позовом ТОВ «Сенс Банк» сплатило судовий збір у розмірі 2 701.53 грн.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Сенс Банк» сплатило судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633.60 грн (3 028 грн х 150% х 0.8 = 3 633.60 грн).

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ТОВ «Сенс Банк» та їх позов було задоволено частково на 58.66%.

За такого з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1 584.72 грн (2 701.53 грн х 58.66% = 1 584.72 грн) та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 131.47 грн (3 633.60 грн х 58.66% = 2 121.47 грн), загалом в розмірі 3 716.19 грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 105 655 гривень 01 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № 631201256 від 04 липня 2019 року станом на 17 липня 2023 року, а також 3 716 грн 19 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 28 березня 2025 року.