"27" березня 2025 р. Справа № 363/1634/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., вирішуючи питання про прийняття заяви та відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду із вказаною заява, у які просить встановити факт смерті громадянина України

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Маячка, Цюрупинського району, Херсонської області, який проживав та був зареєстрований за адресою: с. Стара Маячка, Олешківського району, Херсонської області, та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Стара Маячка, Олешківського району, Херсонської області, причина смерті - за віком.

Заяву про встановлення факту смерті подано до суду у порядку, окремого позовного провадження, передбаченому статтями 293, 315-319 ЦПК України

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, вставлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Отже заяви у справах окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України, так і спеціальним нормам процесуального законодавства, що врегульовують порядок вирішення судом порушеного питання, зокрема у справах за заявами про розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, встановленого статтями 315-319 ЦПК України.

Так, відповідно пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Перевіривши матеріалами заяви, суд вважає за необхідним залишити її без руху з таких підстав.

Відповідно до статті 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви, а статтею 177 цього Кодексу - документи, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (частина п`ята статті 177 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частинами третьою, четвертою статті 49 ЦК України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України №545 від 08 серпня 2006 року(далі - Інструкція).

Відповідно до положень вказаної Інструкції, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-о), затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 8 серпня 2006 року № 545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть.

Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється.

Одночасно при видачі лікарського свідоцтва про смерть лікар заповнює довідку про причини смерті в одному примірнику і видає родичам померлого чи іншим особам для поховання. Номери довідки про причину смерті і лікарського свідоцтва про смерть мають бути ідентичними. Довідка завіряється круглою печаткою закладу.

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-о), лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

Отже, підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Як убачається із змісту заяви, заявник просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Маячка, Цюрупинського району, Херсонської області, який проживав та був зареєстрований за адресою: с. Стара Маячка, Олешківського району, Херсонської області, та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Стара Маячка, Олешківського району, Херсонської області, причина смерті - за віком. При цьому, до заяви долучає лише копію свідоцтва про смерть особи, виданий органом діючим на території тимчасово окупованої території України.

З урахуванням положень пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України, на який посилається заявник, факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.

Таким чином, при зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 478/1072/21, провадження № 61-1370св22.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» чітко визначені підстави для державної реєстрації смерті, а саме:

лікарське свідоцтво про смерть за формою № 106/о, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006 р.;

фельдшерська довідка про смерть за формою № 106-1/о, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006 року.

Тобто потрібен документ встановленої форми, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Але, якщо людина помирає на тимчасово окупованій території (далі - ТОТ), документи окупаційної влади про смерть не є дійсними на іншій території України.

Тому для встановлення факту смерті (якщо особа померла на ТОТ) потрібно звернутися до суду із відповідною заявою і належними доказами.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.11.2022, справа № 759/1443/22, розгляд державними органами документів, виданих окупаційною владою, не означає автоматичного визнання такої влади; такі документи можуть братись до уваги судом і оцінюватися в сукупності з іншими доказами.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в редакції Закону від 21.04.2022 № 2217-ІХ, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а також вказати вірну заінтересовану особу.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Отже, передумовою для звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті у певний час, має передувати звернення заявника до органу ДРАЦСу із заявою про реєстрацію смерті особи, після одержання відмови органу ДРАЦСу у реєстрації факту смерті, заявник має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний час.

В порушення вказаного положення закону, заявник не надає доказів неможливості реєстрації факту смерті в органах ДРАЦС України та, до заяви не долучено письмової відмови у проведенні державної реєстрації смерті, з урахуванням змін, внесених до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

У відповідності до частини четвертої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відсутність відомостей про звернення заявника до органу ДРАЦС України, зумовило помилкове зазначення заявником заінтересованої особи - Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, , який належить юридичній особи - Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції ( м.Київ).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що заява подана з недотриманням вимог, встановлених статями 175, 177 ЦПК України, які є імперативними нормами закону та мають вичерпний перелік вимог щодо належного оформлення позовної заяви.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення її без руху.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити заяву ОСОБА_1 без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі, шляхом подання до суду заяви у новій редакції із зазначенням документів, які підтверджують викладені у ній обставини, з урахуванням положень частини першої статті 177 ЦПК України, а також визначитися із заінтересованою особою у справі, попередньо надавши відмову у державній реєстрації смерті особи.

Слід зазначити, що невідкладний розгляд таких категорій справ не нівелює загальні вимоги цивільно-процесуального законодавства щодо оформлення заяв.

При цьому, слід зауважити, що залишення заяви без руху з метою належної її оформлення у відповідності до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства не являє собою обмеженням у доступі до правосуддя. Згідно практики Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Керуючись статтями175, 177, 185, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті - залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лукач