П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року місто Київ

справа № 369/21207/23

провадження № 22-ц/824/1797/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 12 травня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1. За договором відповідач отримав у користування грошові кошти в розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів.

5 вересня 2022 року згідно умов Договору факторингу № 5 56/ФК-22 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступила право вимоги за кредитним договором № 1 від 12 грудня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», та відповідно, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу відповідача перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 34 200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 24 200 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 34 200 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 648 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ТОВ«Діджи Фінанс» 11 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким що увалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Зазначає, що процедура укладання кредитного договору передбачає унеможливлення не ознайомлення з його умовами відповідача, оскільки такий розміщується у особистому кабінеті користувача для його підписання. У цьому випадку, було використано електронний підпис позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на вказаний ОСОБА_1 , при укладанні кредитного договору, номер мобільного телефону НОМЕР_1 . Направивши підписану електронним підписом відповідь кредитору, відповідач підтвердив своє волевиявлення на його укладання і вважався таким, що прийняв викладені у договорі умови. Відповідно, передбачав усі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за їх не виконання.

Звертає увагу, що при поданні позовної заяви, позивач не витребовував додатково інформаційну довідку про переказ кредитних коштів із банку, проте надав копію договору від 12 травня 2021 року № 21 з додатками, що підтверджує факт укладання кредитного договору з відповідачем та отримання ним кредитних коштів протягом трьох банківських днів, шляхом переказу на вказану відповідачем картку та копію розрахунку заборгованості, за договором про надання споживчого кредиту, зазначивши номер транзакції, яка зберігається у платіжній системі банку та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»,що підтверджує факт отримання кредитних коштів та порушення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором, вважаючи, що цього достатньо для підтвердження позовних вимог.

Щодо відступлення права вимоги зазначає, що суд першої інстанції не вірно розтлумачив п. 8.7 договору факторингу № 556/ ФК-22, укладений між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» від 5 вересня 2022 року, вважаючи витяг з Реєстру боржників, підписаний тільки позивачем, є додатком чи додатковою угодою до цього договору, а відтак тягне за собою відсутність у позивача права вимоги до відповідача.

Також, в апеляційній скарзі просить здійснити розподіл судових витрат та витрат на надання правничої допомоги у суді першої та апеляційної інстанції.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 12 травня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1, згідно якого Товариство зобов`язувалось надати ОСОБА_1 кредит в сумі 10 000 грн. строком на 30 календарних днів.

Вказаний кредитний договір, як зазначено в його тексті, підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»), що підтверджує те, що він погодився на умови надання кредиту та ознайомлений з ними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду доказів, що у відповідності до положень п.2.1 Договору про надання споживчого кредиту кошти кредиту були надані Позичальнику, не надано інформації про реквізити платіжної картки, які були надані Позичальником з метою отримання кредиту. А у самій оферті, розділ ІІІ, міститься вказівка, що кредитні кошти будуть зараховані на банківську картку найближчим часом. Третя особа будь-яких пояснень та доказів суду не надала. Позивач також не заявив клопотань про витребування доказів, у разі складнощів в їх отриманні. Поданий позивачем розрахунок заборгованості не може підтверджувати факт видачі/перерахування кредитних коштів саме кредитором (ТОВ «ФК «Інвест Фінанс»), оскільки з нього не можливо встановити ким і коли він складений/сформований та підписаний. Так на ньому вказано два товариства та міститься один підпис.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цьому, з системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 12.05.2021 ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua подав заявку на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті та прийнявши умови кредитного договору за допомогою одноразового паролю, на підставі чого отримав кредит в розмірі 10000 грн.

На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську карту кредитних коштів в розмір 10000 грн позивачем надано суду першої інстанції договір від 12.05.2021 № 1, роздруківку оферти та розрахунок заборгованості за договором кредитної лінії від 12.05.2021 № 1 за період з 12.02.2021 по 05.09.2022 на ім`я відповідача, копію повідомлення від ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» адресовані відповідачу про наявність у нього заборгованості по кредитному договору, копії витягу з договору факторингу від 05.09.2022 № 556/ФК-22.

Разом х тим, як зазначив суд першої інстанції, та з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, позивачем не надано належного доказу того, що заявлена сума кредитних коштів в розмірі 10 000 грн. була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що інформація щодо здійснення цієї транзакції зберігається у первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та в самій платіжній системі банку партнера АТ «ПУМБ». Дані платіжної картки введеної позичальником автоматично зашифровуються та відображається тільки частина цифр, з метою захисту конфіденційної інформації відповідно до ч. 1, 2 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».

Проте, у матеріалах справи не міститься будь - яких клопотань чи заяв позивача про витребування судом конфіденційної інформації у АТ «ПУМБ» у зв`язку з неможливістю самостійного отримання цього доказу.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем до суду апеляційної інстанції подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме - інформаційний лист АТ «ПУМБ» про підтвердження зарахування коштів клієнтам в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток від 01.10.2021 №095/02.

З наданого позивачем витягу вбачається, що АТ «ПУМБ» в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» здійснило ряд переказів, серед яких була транзакція № 74, відповідно до якої, на картковий рахунок НОМЕР_2 12.05.2021 о 15:55:34 було перераховано кошти в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції приймає нові докази лише у виняткових, виключних винятках, при наявності об`єктивних обставин, що унеможливлювали подання таких доказів у суді першої інстанції.

Оскільки, позивачем не наведено належного обґрунтування причини не подання цього листа до суду першої інстанції, а посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач додатково не подавав запит на отримання інформаційної довідки про переказ кредитних коштів, так як вважав достатніми надані суду першої інстанції докази, додані до позовної заяви, не можуть бути прийняті колегією суддів як обставини визначені ст. 367 ЦПК України.

Крім того, навіть за наявності підстав для задоволення цього клопотання, суд звертає увагу, що ні у доданому до клопотання інформаційному листі АТ «ПУМБ», ні з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, яке відношення даний переказ має до відповідача. Зокрема, неможливо встановити належність картки відповідачу чи зазначення ним такого номера картки під час оформлення заявки, як і відсутня будь-яка прив`язка даного переказу саме до цього кредитного договору.

Висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи, в яких відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 10 000 грн. за договором від 12.05.2021 № 1 про надання споживчого кредиту.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи у розділі відомостей про позичальника в договорі № 1 зазначено прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , адресу його проживання, ідентифікаційний код та серію і номер паспорта.

Однак, кредитний договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем ОСОБА_1 , цього договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, у зв`язку з чим позов ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за договором споживчого кредиту від 12.05.2021 № 1 не підлягає задоволенню.

Щодо оцінки договору факторингу від 05.09.2022 № 556/ФК-22, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс», згідно якого останній отримав право вимоги за кредитним договором №1 від 12.05.2021 колегія суддів зазначає, що такий договір не оспорюється сторонами та не є предметом розгляду у цій справи, а тому висновки суду першої інстанції щодо цього не впливають на правильність вирішення спору по суті.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус