Справа № 353/1073/24
Провадження № 2/353/46/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді - Луковкіної У.Ю.,

за участю: cекретаря судового засідання - Риндич О.М.,

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Фединяка Р.В.,

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Бойчук Н.В.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служби у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Микитин Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, веде антисоціальний спосіб життя, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не бере участі у її вихованні, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, цією ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою було встановлено третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання письмових пояснень щодо позову.

10.02.2025 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Бойчук Н.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому виклала свої заперечення та просила відмовити в задоволенні позову. Зокрема зазначила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний та надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позивач у позовній заяві посилається на документи та докази, які були предметом розгляду в справі № 353/963/21 (рішення суду від 07.07.2022 року) про відібрання у ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 та про його передачу батьку ОСОБА_1 . В свою чергу висновок органу опіки та піклування від 22.10.2024 року не містить відомостей про наявність виключних обставин, при наявності яких позбавлення матері батьківських прав як найкраще відповідатиме інтересам дитини. При цьому вказаний висновок носить рекомендаційний характер та він не містить відомостей про те, що ОСОБА_2 була заслухана органом опіки та піклування. Що стосується подій, які мали місце у 2021 році, зауважила, що був лише один епізод в результаті якого дитина й була вилучена. Даний випадок сам по собі не є беззаперечним доказом ухилення від виконання батьківських обов`язків, наслідком якого є обов`язкове позбавлення відповідачки батьківських прав. Після прийняття судом рішення ОСОБА_2 опинилась у складних життєвих та сімейних обставин, думала над створенням нормальних умов життя для себе та своєї дитини, що неможливо без матеріального забезпечення. ОСОБА_2 три останніх роки проживає в Республіці Польща, останній раз приїжджала до України 24.01.2025 року і повернулась туди 05.02.2025 року. Для неї це вимушений крок. Квартира, де вона раніше проживала з сином, належиться ОСОБА_1 . Проте ОСОБА_2 усвідомлює необхідність придбання власного житла, однак, працюючи в Україні, зробити це не може. Коли дитина знаходиться з батьком, вона заробляє кошти для створення стабільних та комфортних умов для дитини. Також ОСОБА_2 працює в ТзОВ «ПЕРСОНАЛ РЕНЕСАНС» та отримує заробітну плату. В жовтні 2024 року ОСОБА_2 відкрила вкладний (депозитний) рахунок на користь сина ОСОБА_3 , початкова сума вкладу 20000,0 грн. Також ОСОБА_2 намагалась відправляти посилки сину, однак вони демонстративно були повернуті. Зазначені дії відповідачки свідчать про її бажання зробити приємно сину, подбати про його комфорт, подарувати частину материнського тепла. Позивач свідомо перешкоджає контакту матері з дитиною, позбавляючи її можливості навіть простих проявів, як передача речей та подарунків. ОСОБА_2 практично кожного для або через день телефонувала ОСОБА_1 , щоб дізнатись як справи у дитини, поспілкуватись з нею. Коли ОСОБА_2 приїхала в Україну, то намагалась зв`язатись з позивачем, щоб домовитись про зустріч з дитиною, особисто поспілкуватись з нею та провести час. Однак її спроби позивачем були проігноровані, що свідчить про умисне створення їй перешкод у материнському піклуванні, сприяння відчуженню дитини до матері. ОСОБА_4 (матір позивача) та ОСОБА_1 упереджено і неприязно відносились та відносяться до ОСОБА_2 та цілеспрямовано спровокували виникнення існуючої ситуації. ОСОБА_2 не притягалась до кримінальної відповідальності, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінеті не перебуває. ОСОБА_2 ніколи не втрачала інтересу до своєї дитини та бажала брати участь у вихованні, піклуванні та утриманні дитини, в силу своїх можливостей намагалась це робити, загалом її поведінка свідчить про спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Вважає, що позивач не довів умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому буде правильним і гуманним зробити висновок про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для застосування такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2025 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Бойчук Н.В. про участь відповідачки в судових засіданнях в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з неможливістю забезпечення технічної фіксації.

24.02.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Також встановлено позивачу п`ятиденний строк, з дня отримання даної ухвали, для подання відповіді на відзив, а відповідачці п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Фединяк Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві.

ОСОБА_1 підтвердив, що спочатку він не був записаний батьком ОСОБА_6 , однак, до винесення рішення суду по справі про відібрання у ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 та про його передачу батьку ОСОБА_1 по суті, він визнав своє батьківство. На цей момент ОСОБА_6 перебував у сиротинці "Рідна оселя" (липень 2022 року), а потім, з початком війни, ОСОБА_6 з іншими дітьми вивезли в Іспанію. Його матір забрала ОСОБА_6 до України лише в грудні 2023 року, а він зареєстрував його місце проживання в м. Тлумач лише в лютому 2024 року. З цього часу він почав піклуватись про сина. Вони стали проживати в м. Івано-Франківську, де ОСОБА_6 влаштований до дитячого садка. Хоча він офіційно не працевлаштований, однак забезпечує дитину належним харчуванням, одягом, оплачує садок, тощо. З позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в суд не звертався та від неї їх виплати не вимагав. Коли сина привезли в Україну, то відповідачка цікавилась ним (дзвонила, писала повідомлення в месенджері) і він до 24.06.2024 року їй не забороняв. Однак після того, як відповідачка не приїхала на день народження сина, він заборонив їм спілкуватись.

Представник позивача адвокат Фединяк Р.В. в судовому засіданні зазначив, що дійсно спочатку ОСОБА_1 неналежно виконував свої обов`язки щодо сина, однак потім виправив свою поведінку, про що свідчить те, що дитину повернули в Україну, вона проживає з батьком, він піклується про неї, утримує матеріально. В свою чергу матір перебуває за кордоном та вихованням сина не займається. Охарактеризував поведінку відповідачки щодо виховання сина як пасивну. Вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав стане для неї покаранням та, можливо, виправить її поведінку.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Бойчук Н.В. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Ствердила, що ОСОБА_2 зажди бажала і на даний час бажає бути присутньою в житті мина ОСОБА_6 . Вона хоче виховувати сина та забезпечувати його матеріальні потреби. На момент відібрання у неї сина за рішенням суду в 2022 році, вона опинилась в складних життєвих обставинах. Вона не могла залишатись проживати з сином та співмешканцем ОСОБА_7 в його квартирі в м. Тлумачі, оскільки він неодноразово вчиняв щодо неї насильницькі дії, за що був засуджений вироком суду в 2021 році. Оскільки вона не могла знайти роботу, щоб самостійно жити разом з сином, вона була змушена поїхати на роботу в Польшу. На даний час вона є офіційно працевлаштована, не перебуває на обліку в нарколога та психіатра, до неї не було претензій з боку служби у справах дітей. Вона всіляко намагається спілкуватись з сином, однак позивач чинить їй в цьому перешкоди: не відповідає на телефонні дзвінки та повідомлення, повертає посилки, не надав номер р/р для переказу коштів на утримання сина. З моменту відібрання у ОСОБА_2 дитини вона отримувала інформацію про сина від працівників сиротинцю, дзвонила у службу у справах дітей, ОСОБА_1 , керівництву садочка, тощо. Вважає, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, до матеріалів справи не додано жодних нових доказів (всі доказі зі справи за 2021 рік), матір цікавились та цікавиться життям сина, відкрила депозитний рахунок на його ім`я, який поповнює. Вважає, що дії батька, який "згадав" про дитину лише в грудні 2023 року, спрямовані на забезпечення ухилення його від мобілізації, а тому позбавлення батьківських прав відповідачки не буде на користь інтересам дитини та є явно передчасним.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служби у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області ОСОБА_8 ОСОБА_9 в судових засіданнях підтримали висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 . Ствердили, що дійсно ОСОБА_7 спочатку він не був записаний батьком ОСОБА_6 , однак, до винесення рішення суду по справі про відібрання у ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , він визнав своє батьківство, а тому за рішенням суду (07.07.2022 року) дитину передали батькові. На цей момент ОСОБА_6 перебував у сиротинці "Рідна оселя", а потім, з початком війни, ОСОБА_6 з іншими дітьми вивезли в Іспанію. Лише в грудні 2023 року матір позивача забрала ОСОБА_6 до України, а відповідно до наказу служби в справах дітей від 13.04.2023 року дитина була знята з обліку як така, що перебувала у складаних життєвих обставинах. Ствердили, що позивач з дитиною проживає в м. Івано-Франківську, а тому будь-яких обстежень їх місця проживання, дослідження обставин виконання/невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо сина служба не проводила. Висновок був прийнятий виключно з врахуванням усних пояснень ОСОБА_1 . Також зазначили, що з моменту винесення рішення суду в 2021 році жодних скарг на неналежне виконання батьківських обов`язків обома батьками до служби не надходило, працівники служби контроль за цією родиною не здійснювали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідачка), що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження (а.с. 17). Відповідно до копії витягу № 112 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.02.2024 року та копії витягу з реєстру територіальної громади від 22.02.2024 року ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 (син) значаться зареєстрованими по АДРЕСА_1 (а.с. 18, 25). При цьому місце проживання дитини - ОСОБА_3 - зареєстрована лише 22.02.2024 року.

Відповідно до копії довідки ФОП ОСОБА_10 від 31.02.2024 року ОСОБА_3 (син) відвідує заклад денного догляду за дітьми ФОП ОСОБА_10 з 01.02.2024 року та вартість місячного абонемента складає 9600,0 грн. (а.с. 22). В характеристиці, складеній ФОП ОСОБА_10 25.08.2024 року, зазначено, що ОСОБА_3 почав відвідували садок «Капітошка» з 01.02.2024 року. В процесі відвідування садочку спостерігається позитивна динаміка у комунікації розвитку, контактує з дорослими дітьми, у мовленнєвому розвитку активний, бере участь у активних та монотонних іграх, полюбляє розвиток дрібної моторики, говорить гарними реченнями, частково називає літери алфавіту, вміє рахувати, знає усіх тварин, повторює руханки, любить колективні прогулянки та екскурсії, іноді на зауваження та пропозиції реагує протестом, зовнішній вигляд дитини охайний, без виражених особливостей, відповідає віку, фізично розвинений, комунікабельний, активний, не створює конфліктних ситуацій, часто хворіє, при перших симптомах батько дитини ОСОБА_1 (позивач) веде дитину в медзаклад (а.с. 23). Також відповідно до копії довідки ФОП ОСОБА_10 від 07.10.2024 року ОСОБА_3 до дитячого садочку «Капітошка» привів батько ОСОБА_1 (позивач), дитина зажди доглянута та розвинута на свій вік. Проте часто хворіє та потребує медичного обстеження. Всі поради та рекомендації стосовно виховання сина батько сприймає позитивно. Протягом усього періоду відвідування дитиною дошкільного закладу матері ОСОБА_3 не бачили, мабуть вона не бере участі у житті дитини. Життєвими процесами займається батько ОСОБА_3 або бабуся. Будинок, в якому вони живуть, знаходиться одразу біля садочка та є можливість часто їх бачити (а.с. 24).

Відповідно до копії вироку Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.12.2021 року та відомостей з сайту судової влади ОСОБА_1 (позивач) було визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин (а.с. 154-157), яке він відбув, про що свідчить довідка Івано-Франківського районного сектору № 5 філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області (а.с. 210).

Відповідно до копії довідки ТзОВ «ПЕРСОНАЛ РЕНЕСАНС» № 2 від 23.01.2025 року ОСОБА_2 (відповідачка) працює в ТзОВ «ПЕРСОНАЛ РЕНЕСАНС» на посаді складальника з 20.02.2023 року по теперішній час (а.с. 136). За період з квітня 2023 року по грудень 2024 року ОСОБА_2 (відповідачка) було нараховано заробітну плату у ТзОВ «ПЕРСОНАЛ РЕНЕСАНС» в загальній сумі 105656,51 грн. (а.с. 137). Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 (відповідачка) остання на протязі трьох років періодично виїжджає за межі державного кордону України до Республіки Польща (а.с. 127-129). Останній раз 05.02.2025 року ОСОБА_2 (відповідачка) виїхала до Республіки Польща, про що свідчить копія електронного бронювання (а.с. 130). Відповідно до копії витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_2 станом на 31.01.2025 року є особою, стосовно якої відсутні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутні відомості про наявності незнятої чи непогашеної судимості, відсутні відомості про розшук (а.с. 138). Також відповідно до довідок лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Тлумацької центральна міська лікарня» від 03.02.2025 року ОСОБА_2 (відповідачка) не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах Тлумацької ЦМЛ (а.с. 139).

07.07.2022 року рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області вирішено відібрати у ОСОБА_2 (відповідачка) малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав та передати дитину на виховання батька ОСОБА_5 (позивач).

13.04.2023 року ОСОБА_3 , 26.06.2019 року було знято з обліку служби у справах дітей Тлумацької міської ради, як дитину яка перебувала у складних життєвих обставинах (а.с. 204).

Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України) орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України.

Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України) орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України.

Згідно з висновком Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1342 від 22.10.2024 року, як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів малолітньої дитини, орган опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 (відповідачка) батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема органом опіки було встановлено, що 02.07.2021 року у службу у справах дітей міської ради звернулась із заявою ОСОБА_4 щодо ОСОБА_2 (відповідачка), яка проживає з сином ОСОБА_1 (позивач), та виховують малолітню дитину ОСОБА_3 . В заяві викладено, що дитина позбавлена належного догляду, мати дитини ОСОБА_2 (позивачка), зі слів ОСОБА_4 , часто додому приходить в стані алкогольного сп`яніння, влаштовує сварки та викликає поліцію, а також може не з`являтися за місцем проживання 5 днів. Працівниками служби у справах дітей 26.07.2021 року проведено обстеження умов проживання та дано попередження ОСОБА_2 (відповідачка) про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків та можливість позбавлення батьківських прав. 08.10.2021 року у службу у справах дітей Тлумацької міської ради звернувся із заявою ОСОБА_1 (позивач), який проживав спільно з ОСОБА_2 (відповідачка) та виховують малолітню дитину ОСОБА_3 . В заяві викладено, що дитина позбавлена належного догляду, мати ОСОБА_2 залишає дитину на невизначений термін (від одного до двох тижнів). 11.10.2021 року працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання. На час обстеження встановлено, що ОСОБА_2 була відсутня у квартирі по АДРЕСА_2 , та місце знаходження її невідоме. В цей час дитина знаходилась в квартирі без матері з її співмешканцем. 28.10.2021 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 разом з своєю знайомою ОСОБА_11 прийшли на квартиру до свого сина ОСОБА_1 (відповідач) за адресою АДРЕСА_1 та виявили, що малолітній син ОСОБА_3 перебуває в умовах, що загрожують життю та здоров`ю дитини, у зв`язку з цим викликали поліцію. 28.10.2021 року інспектором СЮП ВП № 5 Івано-Франківського ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Кучук Ю.В. було вилучено та доставлено ОСОБА_3 в приймальне відділення КНП «Тлумацька центральна міська лікарня» для медичного огляду, а потім направлено до КНП «Івано-Франківська обласна клінічна інфекційна лікарня» ОСОБА_2 (відповідачка) втекла з квартири та відмовилась супроводжувати свого сина в медичні заклади. У зв`язку з цим 28.10.2021 року ОСОБА_12 (відповідачка) було складено протокол про адміністративне правопорушеннясерії ВАБ № 754361 за ст. 184 КУпАП. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.07.2022 року по справі № 353/963/21 вирішено відібрати у ОСОБА_2 (відповідачка) малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав та передати дитину на виховання батька ОСОБА_5 (позивач). Протягом тривалого часу ОСОБА_2 (відповідачка) перебуває на роботі у Республіці Польща. Вона ухиляється від виконання материнських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для її самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, що є свідомою винною поведінкою матері та свідомим нехтуванням нею материнськими обов`язками.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК Українисуд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки він є необґрунтованим, передчасним та непідтвердженим належними і допустимими доказами.

Суд звертає увагу, що висновок органу опіки та піклування сформований на підставі обставин, які мали місце у 2021 році та були досліджені судом під час розгляду справи № 353/963/21, що стало підставою для прийняття судом рішення про відібрання у ОСОБА_2 (відповідачка) малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав та передачу дитини на виховання батька ОСОБА_1 (позивач). Крім цього будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_2 (відповідачка) викликалась органом опіки та піклування та була заслухана з приводу невиконання нею батьківських обов`язків , вказаний висновок не містить.

Як ствердили в судовому засіданні працівники служби у справах дітей, після звернення до служби в кінці 2024 року ОСОБА_1 з проханням про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , будь-яких нових даних їм повідомлено не було, службою не досліджувались обставини життя дитини та батьків, а висновок був прийнятий лише на підставі усних пояснень ОСОБА_1 , оскільки вони вважали, що якщо ОСОБА_2 перебуває за межами України, то вона не належно виконує свої батьківські обов`язки.

В свою чергу ОСОБА_2 (відповідачка) турбується про матеріальне забезпечення своєї дитини, про що свідчить відкриття нею у АТ «Державний ощадний банк України» депозитного рахунку на користь ОСОБА_3 з початковою сумою вкладу 20000,0 грн. (заява-договір № 0 від 10.10.2024 року (а.с. 143-145). Відповідно до копій квитанцій ОСОБА_2 (відповідачка) 03.02.2025 року поповнила депозитний рахунок на суму 6000,0 грн., 25.03.2025 року поповнила депозитний рахунок на суму 5000,0 грн. (а.с. 205 зворот -208). З детальної інформації по вказаному депозитному рахунку вбачається, що станом на 26.03.2025 року на депозитному рахунку дитини наявна сума 31798,31 грн. (а.с. 208 зворот). Також 27.10.2024 року ОСОБА_2 (відповідачка) відправляла на ім`я ОСОБА_1 (позивач) поштові відправлення для дитини, про що свідчить копія квитанції ТзОВ «Нова Пошта» та фото з вмістом посилки (а.с. 146, 147).

Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 протягом останніх трьох років періодично виїжджала за межі державного кордону України до республіки Польща. При цьому ОСОБА_2 (відповідачка) намагалась спілкуватись з сином ОСОБА_3 , зустрічатись з ним, цікавилась його життям і розвитком, про що свідчить переписка в мережі «Інтернет» з ОСОБА_1 (позивач). Даний факт також не заперечувався позивачем, однак позивач ствердив, що з 24.06.2024 року він навмисно чинить перешкоди в спілкуванні матері з дитиною (а.с. 132-135).

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожнадитинамає право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пп. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (ч. 1 ст. 164 СК України).

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від суду ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «СавінипротиУкраїни»).

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. зокрема постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Також Верховний Суд у справі № 722/225/23 зазначив, що вимушене тимчасове перебування матері за кордоном (внаслідок життєвих обставин) дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків з дітьми. Але при цьому вона не усувається від виховання та утримання своїх дітей, цікавиться їхнім життям та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. З наявних у справі доказів вбачалося, що жінка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, вказуючи, що не втратила інтересу до дітей, що свідчить про її зацікавленість у прийнятті участі у їх житті.

Таким чином, суди комплексно оцінюють обставини справи на основі зібраних доказів, враховують, серед іншого, чи позивач у процесі судового розгляду доводить, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення батька чи матері батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дітей, чи має місце вина особи у разі невиконання нею своїх батьківських обов`язків, чи існує зв`язок між дітьми та батьками, чи змінює відповідач свою поведінку у процесі розгляду справи, чи використовує всі існуючі способи та можливості для спілкування з дітьми.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину (докази щодо цього в матеріалах справи відсутні), а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не буде відповідати інтересам дітей. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла будь-яке насильство стосовно неї або в її присутності.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено.Також судом не встановлено, а позивачем та її представником не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажала та не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Враховуючи вищенаведене та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідачки брати участь у вихованні та спілкуванні з сином та з огляду на відсутність свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Позбавлення відповідачки батьківських прав за встановлених обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті прецедентної практики ЄСПЛ.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Таким чином, при розгляді даної справи суд, крім іншого, враховує принцип пропорційності з метою дотримання при розгляді справи та ухваленні рішення «справедливого балансу» сторін, обов`язково враховуючи найвищі інтереси дитини.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов до висновку про те, що підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, є недоведеними належними, достовірними, допустимими доказами. Позивач та її представник ненадали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачка умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Також у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21, від 25 листопада 2022 року у справі № 3089081/21 та інших.

Таким чином, враховуючи те, що відсутні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, а також беручи до уваги поведінку відповідачки, яка спрямована на покращення виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 (відповідач) батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід відмовити.

При цьому, суд попереджає відповідачку про необхідність належного виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, в т.ч. щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини, та покладає на орган опіки та піклування Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області контроль за виконанням ним своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 19, 150, 151, 155, 164, 166, 171Сімейного кодексу України, ст. 51 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 3, 9, 12 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 232, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (розташована по вул. Макуха, 12, м. Тлумач Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ - 04054234), про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА

Повний текст судового рішення cкладено «27» березня 2025 року.