Справа № 275/1202/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 березня 2025 року Брусилівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді О. С. Данилюк,
за участю секретаря с/з Н.А. Марієвської,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Брусилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваш перевізник» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ТОВ «Ваш перевізник» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, 05.12.2023 року відповідно до наказу № 32-П ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з 06.12.2023 року у ТОВ «Ваш перевізник». 06.03.2024 року у зв`язку з пошкодженням з вини відповідача автотранспортного засобу, що належить позивачу, відповідачем на ім`я директора товариства було подано заяву про надання позики в сумі 98 074, 00 грн. 06.03.2024 року позивачем вказані грошові кошти були надані відповідачу в повному обсязі, що підтверджується розпискою. 07.03.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № Ф-125 поворотної фінансової позики, в якому були викладені умови надання та повернення вказаних коштів. П. 3.1. вказаного договору сторони підтвердили, що вказані грошові кошти отримані відповідачем на підставі заяви від 06.03.2024 року. Відповідно до п. 5.3 вказаного договору у випадку звільнення позичальника з роботи, тобто у випадку припинення трудових правовідносин між позичальником та позикодавцем до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальником відповідно до договору, сума позики підлягає обов`язковому поверненню позичальником негайно протягом 7 календарних днів з дня звільнення позичальника в порядку, встановленому п. 5.2 договору. 18.06.2024 року відповідач звернувся до позивача з заявою про звільнення, на підставі якої наказом товариства від 18.06.2024 року № 12-3 відповідача було звільнено 18.06.2024 року. Таким чином, враховуючи умови позики, визначені п. 5.3 договору, відповідач зобов`язаний був протягом 7 календарних днів з моменту звільнення, тобто до 25.06.2024 року включно, повернути суму позики у розмірі 98 074, 00 грн. Отже, позивач зазначив, що з 25.06.2024 року в нього виникло права вимоги за договором від 07.03.2024 року № Ф-125. Водночас, станом на 30.10.202 року відповідачем суми позики у розмірі 98 074, 00 грн. повернуто не було. Також позивач вказав, що відповідно до п. 6.2. договору при порушенні позичальником, тобто відповідачем у справі, строку повернення позики, встановленого п. 4.2 договору, чи невиконання п. 5.3 договору, він повинен сплатити позикодавцю, тобто позивачу, неустойку в розмірі 0,01 % від розміру позики за кожен день прострочення повернення позики. Таким чином, позивач вважає, що окрім основного зобов`язання щодо повернення позики в розмірі 98 074, 00 грн. у відповідача виник обов`язок сплатити 0, 01 % від розміру позики, що станом на 30.10.2024 року становить 1 254, 40 грн. Крім того, позивачем з урахуванням положень ст. 625 Цивільного кодексу України заявляється вимога щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат завесь час прострочення виконання зобов`язання. При цьому з 25.06.2024 по 30.10.2024 (128 календарних днів) розмір інфляційних втрат становить 2 068, 38 грн., три відсотки річних становить 1 028, 97 грн.
Отже, позивач вважає, що станом на 30.10.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 102 425, 75 грн., з яких: 98 074, 00 грн. - основного боргу, 1 254, 40 грн. - неустойки, 1 028, 97 грн. три відсотки річних, 2 068, 38 грн. - інфляційних втрат.
На підставі викладеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ваш перевізник» 98 074, 00 грн. - основного боргу за договором поворотної фінансової позики від 07.03.2024 року № Ф-125, 1 254, 40 грн. - неустойки, 1 028, 97 грн. три відсотки річних, 2 068, 38 грн. - інфляційних втрат, а також 20 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу та 3 028 грн. судового збору.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 08.11.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.
В судове засідання представник позивача Горбач І.В. не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями та оголошеннями на сайті Судової влади, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами частини 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно наказу директора ТОВ «Ваш перевізник» № 32-П від 05.12.2023 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з 06.12.2023 року (а.с. 14).
07 березня 2024 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 06.03.2024 року, протоколу зборів трудового колективу ТОВ «Ваш перевізник» від 06.03.2024 року та згідно наказу директора ТОВ «Ваш перевізник» № 125-Ф від 06.03.2024 року (а.с. 10, 12-13) між ТОВ «Ваш перевізник» та ОСОБА_1 було укладено договір поворотної фінансової позики № Ф-125 між підприємством та його працівником (а.с. 8-9).
Згідно п. 2.1 договору розмір позики за договором становить 98 074, 00 грн, які у відповідності до п. 3.1 договору позичальник отримав у повному обсязі на підставі заяви від 06.03.2024 року.
Факт отримання зазначених у договорі грошових коштів також підтверджується розпискою від 06.03.2024 року, власноруч підписаною відповідачем (а.с. 11).
Пунктом 3.2. договору передбачено, що поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення позикодавцем, але на строк, не більший ніж 12 календарних місяців. Також у випадку звільнення позичальника з роботи (незалежно від причин звільнення), тобто у випадку припинення трудових правовідносин між позичальником та позикодавцем, до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до договору, сума позики підлягає обов`язковому поверненню позичальником негайно протягом 7 календарних днів із дня звільнення позичальника (п. 5.3 договору).
Згідно п. 5.1. договору позика повертається в готівковій формі з оформленням прибуткового касового ордера або шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позикодавця.
У відповідності до п. 5.2 договору позика вважається повернутою в момент фактичної передачі позичальником позикодавцеві суми позики, визначеної у п. 2.1. договору, що підтверджує оформлений належним чином прибутковий касовий ордер або зарахування грошової суми, що позичалася, на поточний рахунок позикодавця.
Також вказаним договором передбачено, що при порушенні позичальником строку повернення позики, установленого п. 4.2 договору, чи невиконання п. 5.3 договору, він повинен сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 0, 01% від розміру позики за кожен день прострочення повернення позики (п. 6.2 договору)
З матеріалів справи вбачається, що за заявою відповідача ОСОБА_1 від 18.06.2024 року згідно наказу директора ТОВ «Ваш перевізник» № 12-3 від 18.06.2024 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади водія автотранспортних засобів за згодою сторін (а.с. 15-16).
Втім, як вказує позивач, поворотна фінансова позика відповідачем товариству повернута не була, у зв`язку з чим станом на 30.10.2024 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором поворотної фінансової позики № Ф-125 від 07.03.2024 року складає 102 425, 75 грн., з яких: 98 074, 00 грн. - основного боргу, 1 254, 40 грн. - неустойки, 1 028, 97 грн. три відсотки річних, 2 068, 38 грн. - інфляційних втрат.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору поворотної фінансової позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлені договором строки, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за вказаним договором в розмірі 98 074, 00 грн. є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Крім того, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
При цьому Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Даний стан продовжено Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від: 14 березня 2022 року № 133/2022, 18 квітня 2022 року № 259/2022; 17 травня 2022 року № 341/2022, 12 серпня 2022 року № 573/2022, 07 листопада 2022 року № 757/2022, 06 лютого 2023 року № 58/2023, 01 травня 2023 року № 254/2023, 26 липня 2023 № 451/2023, 06 листопада 2023 року № 734/2023, 05 лютого 2024р. № 49/2024, 06 травня 2024р. № 271/2024, 23 липня 2024р. № 469/2024, 28 жовтня 2024р. № 740/2024, востаннє 14 січня 2025 р. № 26/2025 до 09 травня 2025 року.
За таких обставин суд вважає, що нарахування відповідачу ОСОБА_1 за неповернення позики за договором поворотної фінансової позики № Ф-125 від 07.03.2024 року 1 254, 40 грн. неустойки, 1 028, 97 грн. трьох відсотків річних, 2 068, 38 грн. інфляційних втрат, про стягнення яких просить позивач, під час дії в Україні воєнного стану не ґрунтується на законі, а тому позовні вимоги ТОВ «Ваш перевізник» в цій частині задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачений судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 7592 від 29.10.2024. Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то вказані витрати мають бути стягненні з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2 899, 35 грн. (98 074 грн. х 3 028 грн. : 102 425, 75 грн.).
Щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «Ваш перевізник» надавалася адвокатським об`єднанням «Джаст Джастіс» на підставі договору про надання правової юридичної допомоги № 15/10-1від 15.10.2024, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 17) та в якому визначена вартість надання правничих послуг в суді першої інстанції у вигляді фіксованої ставки в розмірі 20 000 грн. (п. 4.1 договору).
На підтвердження факту надання професійної правової допомоги до позовної заяви надано платіжну інструкцію № 7591 від 29.10.2024 року про сплату 20 000 грн. за юридичні послуги; ордер, виданий АО «Джаст Джастіс» адвокату Горбачу І.В. на підставі договору про надання правничої допомоги № 15/10-1 від 15.10.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8435/10 від 28.11.2019.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.
Таким чином, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в договорі про надання правової юридичної допомоги, а також засад розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення на користь ТОВ «Ваш перевізник» з ОСОБА_1 3 000 грн. судових витрат на правову допомогу.
На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваш перевізник» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог, - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

Суддя О. С. Данилюк