СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6644/24

пр. № 2/759/383/25

24 березня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Журибеди О.М.,

за участі секретаря - Хвостенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить з врахуванням уточнених позовних вимог: стягнути з відповідача на користь позивача 9979, 40 доларів США, з яких: 9000 доларів СШВ сума боргу за позикою та 979, 40 доларів США 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05.04.2019 року між сторонами було укладено договір позики коштів у іноземній валюті - 9000 доларів США на строк 2 роки та кошти були передані відповідачу, на підтвердження чого відповідачем була надана розписка. Протягом зазначено строку відповідач своє зобов`язання не виконав, борг не повернув, посилаючись на відсутність такої можливості через брак коштів. А відтак просить стягнути вказаний борг та 3% річних за не виконання зобов`язання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.04.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2024 року здійснено перехід до розгляду справи за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 15.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 05.04.2019 року відповідач ОСОБА_2 отримав коштиу сумі 9000 доларів США від позивача ОСОБА_1 , терміном на 2 роки.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Зі змісту розписки на яку як на підставу пред`явлення даного позову посилається позивач не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 9000 доларів США саме у борг.

Окрім того, відповідно до ст. 92 ЦПК України, сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що знає сторін у справі, так як раніше вони були бізнес партнерами. В обов`язки свідка та відповідача входив пошук клієнтів, а позивач надавав кошти цим особам під проценти, а також і під заставу. Кошти в борг третім особам надавались саме через них з відповідачем та не використовувались для особистих цілей.

Зі змісту розписки вбачається отримання коштів відповідачем ОСОБА_2 , однак підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання, що спростовує доводи, викладені у позовній заяві.

Тобто у спірних правовідносинах позивачем не доведено існування між сторонами у справі правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов, що також підтверджено показами свідка.

Таким чином, борг за договором позики у формі розписки не підлягає стягненню з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 у зв`язку із недоведеністю позовних вимог відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 979 доларів США 40 центів, то ця вимога є похідною, а тому також не підлягає задоволенню з огляду на відмову у задоволенні позову у частині стягнення основної суми боргу за договором позики у формі розписки.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 570, 571, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 137, 141, 263-265 , 526, 598, 626, 627, 629 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Журибеда