ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1904/25 Справа № 205/9325/18 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора філії № 3 Комунального підприємства «Реєстраційний-Центр» Дніпропетровської області Олійник Аліни Миколаївни, Комунального підприємства «Реєстраційний-Центр», Акціонерного товариства «Сенс Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про витребування майна,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Шестіріков Андрій Васильович,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

17.12.2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до державного реєстратора філії № 3 Комунального підприємства «Реєстраційний-Центр» Дніпропетровської області Олійник Аліни Миколаївни, Комунального підприємства «Реєстраційний-Центр», Акціонерного товариства «Сенс Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про витребування майна, в якому позивачка, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , та повернути квартиру у її власність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Черненкова Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 липня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора філії №3 Комунального підприємства «Реєстраційний-Центр» Дніпропетровської області Олійник Аліни Миколаївни, Комунального підприємства «Реєстраційний-Центр», Акціонерного товариства «Сенс Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про витребування майна задоволені.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартира АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

20.11.2024 рокувід ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Шестіріков Андрій Васильовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири. На момент покупки квартири, будь-яких відомостей в державних реєстрах щодо можливого спору за цю квартиру не було, будь-яких обтяжень на квартиру не було.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Від представника ОСОБА_1 адвоката Черненкова Данила Віталійовича надійшла заява про розгляд справи у відсутність його та його довірительки.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.5 а.с.200-209), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

06 квітня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк», та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту №40/133-5, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 800 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення до 05 квітня 2012 року, а ОСОБА_4 зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати у строк та на умовах, передбачених договором (т. 1 а. с. 16-19).

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 06 квітня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк», і ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір №172, за умовами якого ОСОБА_6 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 квітня 2005 року, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної у місті ради на підставі рішення №317 від 11 березня 2005 року, та на підставі технічного паспорту, який видано ОСОБА_7 13 квітня 2006 року, складається з: 1 - вітальні, 2 - шафи, 3 - кухні, 4 - санвузлу, 5 - балкону, 6 - житлової, 7 - шафи, 8 - коридору, 9 житлової, що становить житлову площу - 57,8 кв. м, загальну площу - 87,6 кв. м (т. 1 а. с. 20-25, 43-47).

В матеріалах справи наявне повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк», яке направлено ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору і анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №Б 18.03/26 від 21 березня 2018 року, а також повідомлення про вручення поштових відправлень (т. 1 а. с. 148-153).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №145789736 від 17 листопада 2018 року судом встановлено, що 19 жовтня 2018 року державним реєстратором філії №3 КП «Реєстраційний-Центр» Дніпропетровської області Олійник А.М. внесено запис про право власності №28458967, де вказано підставу виникнення права власності іпотечний договір №172 від 06 квітня 2005 року, засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М., та вказано АТ «Укрсоцбанк» власником квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 13-15).

З наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №149269620 від 13 січня 2019 року судом встановлено, що 01 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. внесено запис про право власності №29209807, де вказано підставу виникнення права власності договір купівлі-продажу №2812, який видано 01 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., та вказано ОСОБА_2 власником квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 170).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №157857666 від 28 лютого 2019 року судом встановлено, що 08 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О. внесено запис про право власності №30211651, де вказано підставу виникнення права власності договір купівлі-продажу №633, який видано 08 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О., та вказано ОСОБА_3 власником квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 171).

Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у своїй відповіді №5/5-191 від 26 грудня 2018 року надав інформацію про те, що відповідно до даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована з 01 квітня 2003 року за адресою: АДРЕСА_2 , та знята з реєстраційного обліку 29 листопада 2018 року (т. 1 а. с. 107-108).

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №377868865 від 09 травня 2024 року судом встановлено, що за ОСОБА_1 не зареєстровано будь-якого іншого нерухомого майна у власності окрім іпотечного нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 (т. 5 а. с. 50-53).

В матеріалах справи наявна відповідь Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №6/1278-01.1-19/76 від 02 лютого 2024 року, з якої вбачається, що документи реєстраційної справи №101 на квартиру АДРЕСА_1 щодо реєстраційних дій державного реєстратора філії №3 КП «Реєстраційний-Центр» Дніпропетровської області Олійник А.М. (реєстраційні дії від 19 жовтня 2018 року), приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. (реєстраційні дії від 01 грудня 2018 року) на зберігання не надходили. Крім того, до вказаної відповіді було додано копії електронної реєстраційної справи та документів згідно відомостей наданої на зберігання реєстраційної справи (т. 4 а. с. 187-251).

Надані на запит суду матеріали також містять повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №Б 18.03/26 від 21 березня 2018 року, адресовані ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в яких викладено вимогу про сплату заборгованості і повідомлення про намір звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку, а також рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ОСОБА_4 та ОСОБА_6 31 березня 2018 року (т. 4 а. с. 209, 234).

Також наявні матеріали справи містять: договір купівлі-продажу квартири від 01 грудня 2018 року, який було укладено між АТ «Уксоцбанк» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) про передання у власність покупця квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за №2812; договір купівлі-продажу квартири від 08 лютого 2019 року, укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), за умовами якого продавець зобов`язується передати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у власність покупця, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О., зареєстрований в реєстрі за №633 (т. 4 а. с. 239-240).

Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.184-28660/0/15-19-Вих від 08 серпня 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03 березня 2018 року перетнула державний кордон України у напрямку виїзд та 30 червня 2018 року перетнула державний кордон України у напрямку в`їзд (т. 5 а. с. 28).

27 грудня 2018 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження в цій справі з призначенням судового засідання та частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову із встановленням заборони суб`єктам державної реєстрації і державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), яка належить АТ «Укрсоцбанк» (т. 1 а. с. 87-91).

В іпотечному договорі №172 від 06 квітня 2005 року, який укладено між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 , передбачено відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Отже, у цій справі підставою виникнення права власності АТ «Укрсоцбанк» на спірне нерухоме майно є іпотечний договір та повідомлення про звернення стягнення на предмет вих. №Б 18.03/26 від 21 березня 2018 року, тобто іпотекодержатель скористався позасудовим способом звернення стягнення та за ним зареєстровано право власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 ЗУ «Про іпотеку».

Матеріали справи містять повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. №Б 18.03/26 від 21 березня 2018 року і рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з датою їх вручення - 31 березня 2018 року.

АТ «Укрсоцбанк» зареєструвало за собою право власності на спірну квартиру з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто на час відчуження майна не було її законним власником та не мало права нею розпоряджатись і відчужувати. Всупереч дії мораторію, відбувся фактичний перехід до АТ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателя, права власності на предмет іпотеки без згоди позивача, як власника майна, тобто, спірне нерухоме майно - квартира вибула з володіння позивача не з її волі.

Отже, беручи до уваги встановлені судом обставин та враховуючи те, що як у АТ «Укрсоцбанк», так і у ОСОБА_2 не виникло права власності на спірну квартиру (предмет іпотеки), ОСОБА_2 не мав законних підстав відчужувати вказану квартиру ОСОБА_3 .

Крім того, таке задоволення є пропорційним меті захисту прав власників, враховуючи, зокрема, те, що вимоги закону до відчуження іпотечного майна та прав вимоги за кредитним й іпотечними договорами були або мали бути відомими ОСОБА_3 , оскільки ці вимоги є чіткими та доступними, а їхня дія передбачуваною.

Також, перед придбанням нерухомого майна квартири, кінцевий набувач міг ознайомитися з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щоб встановити історію вибуття квартири з володіння її власників та знати про існування, зокрема, заборони на вчинення реєстраційних дій щодо спірної квартири, яка виникла на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що придбавши квартиру у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як покупець спірної квартири, теж не набула право власності на неї, але зареєструвавши це право за собою, вона стала її володільцем, а право володіння разом з правами користування і розпорядження квартирою надалі належать позивачу як її власнику, та йдучи на ризик із придбанням майна в особи, яка зареєструвала своє право власності на нього, але за законом не могла таке право набути, кінцевий набувач несе ризик настання негативних наслідків придбання квартири у її незаконного володільця.

Як встановлено судом під час судового розгляду 27 грудня 2018 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження в цій справі з призначенням судового засідання та встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), яка належить АТ «Укрсоцбанк».

Тобто, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 08 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого було спірне нерухоме майно, в Єдиному державному реєстрі судових рішень містилась інформація про наявність судової справи щодо вказаного нерухомого майна та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містився запис про заборону вчинення реєстраційних дій.

За обставин цієї справи, набувши право власності на спірну квартиру, АТ «Укрсоцбанк» без відома та волі позивача відчужило це нерухоме майно на користь ОСОБА_2 за умов, які мали б викликати сумнів у нього, який, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом документів, що підтверджують право власності відчужувача на цю квартиру, і за необхідності отримавши правову допомогу, мав би зважити на такі обставини при укладенні правочину купівлі-продажу квартири, а тому не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, та обставина, що АТ «Укрсоцбанк» набуло права власності на вищевказану квартиру 19 жовтня 2018 року, а ОСОБА_2 придбав спірну квартиру 01 грудня 2018 року у АТ «Укрсоцбанк» та вже 08 лютого 2019 року здійснив її відчуження ОСОБА_3 , не може вважатись проявом добросовісної поведінки.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» без відома та волі позивачки змінила власника та відчужило нерухоме майно позивачки на користь іншої особи.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19.

Отже, віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі № 463/6249/16-ц.

Таким чином, позивачка, відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, оскільки майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи викладене, довід апеляційної скарги що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири не впливає на правильність висновків суду першої інстанції

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Шестіріков Андрій Васильович залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: