Провадження № 22-ц/801/779/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуСправа № 127/35160/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Жмудя О. О., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 2, відповідно до умов якого відповідачка на умовах платності за поворотності отримала кредит у розмірі 4 729,00 грн.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, утворилася заборгованість.

30 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, згідно із яким ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників ТОВ «ФК «Форза», зокрема, до ОСОБА_1 .

Станом на 10 жовтня 2024 року заборгованість відповідачки перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» становить 18 353,98 грн, з яких: залишок заборгованості за тілом 4 729,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування 1 837,29 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 01 липня 2021 року по 28 вересня 2021 ркоу) 10 640,25 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн.; інфляційне збільшення 1 147,44 грн. (нараховано новим кредитором за період 02 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року).

Покликаючись на викладене, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» у заявленому позові просило суд стягнути на його користь із ОСОБА_1 вказаний розмір заборгованості та здійснити розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2025 року позов було задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №2 від 11 серпня 2020 року в розмірі 18 353,98 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у результаті укладення договору факторингу отримав право вимоги до відповідача. ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань із повернення коштів взятих згідно укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Разом з тим місцевий суд у мотивувальній частині рішення зазначив, що на підтвердження понесених ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» витрат на отримання професійної правничої допомоги, адвокатом Бачинським О. М. надано договір про надання правової допомоги № 20241008-2К від 08 жовтня 2024 року, орієнтований розрахунок суми судових витрат.

Однак, будь-яких доказів у підтвердження сплати ТОВ «Артеміда-Ф» адвокату Бачинському О. М. гонорару в сумі 7 000 грн. суду не надано.

Таким чином документально не підтверджено витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

30 січня 2025 року представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року у задоволенні заяви було відмовлено. При цьому суд зазначив, що питання розподілу судових витрат було вирішено у заочному рішенні від 21 січня 2025 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням у частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду у відповідній частині скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 7 000 грн, а також 4 000 грн судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 березня 2025 року справу призначено до розгляду на 27 березня 2025 року у порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував усталену позицію Верховного Суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд першої інстанції не надав оцінки обумовленим сторонами підпунктам 4.2., 4.4. договору про правничу допомогу, а також повністю залишив поза увагою умову сплати вартості послуг клієнтом адвокату протягом 10 днів з моменту прийняття судом рішення по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Рішення суду оскаржується лише у частині розподілу судових витрат, тому у іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», заява №71660/11, пункт 95).

У справі «Бєлоусов проти України» (заява №4494/07, пункти 115-116) Суд зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України», заява №34725/08, пункт 97); Суд зазначає, що вже постановляв у деяких справах, що суми відшкодування судових та інших витрат можуть бути сплачені безпосередньо на рахунки представників заявників (див., наприклад, рішення у справах «Тогджу проти Туреччини», заява №27601/95, пункт 158; «Начова та інші проти Болгарії» [ВП], заяви №43577/98 і №43579/98, пункт 175; «Імакаєва проти росії», заява №7615/02; «Карабуля проти Румунії», заява №45661/99, пункт 180).

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції представляв адвокат Бачинський О. М.

Про стягнення судових витрат на правничу допомогу було заявлено у позовній заяві, отже строк на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не пропущений.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокат Бачинський О. М. до позовної заяви додав:

- ордер №1293244 від 09 жовтня 2024 року (а. с. 6);

- договір про надання правової допомоги №20241008/2к від 08 жовтня 2024 року, відповідно до п. 4.2., 4.4. якого визначено, що у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень. Клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення суду (а. с. 24-25);

- розрахунок суми судових витрат у справі, відповідно до якого сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 7 000 грн. В дану суму включається: оплата послуг адвоката за аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі; оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви; оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документи у ході розгляду справи (а. с. 26).

Отже, вимоги позивача про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу ґрунтуються на тому, що за виконання обов`язків представника клієнт у разі задоволення судом позовних вимог у повному обсязі протягом 10 днів з моменту постановлення судом рішення сплачує адвокату гонорар у розмірі 7 000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову у стягненні з відповідачки на користь позивача судових витрат на правничу допомогу із підстав відсутності доказів сплати гонорару адвокату, а тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню із ухваленням у відповідній частині нового рішення.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Як видно із матеріалів справи, відповідачка правом на подання заперечень проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу не скористалася.

Враховуючи встановлені обставини справи, об`єм наданих послуг адвокатом під час надання позивачу правничої допомоги та з огляду на відсутність з боку відповідачки клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідно, колегія суддів доходить висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у 7 000 грн є співмірним із складністю справи та наданою адвокатом правничою допомогою.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі представник ТОВ «Артеміда-Ф» просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокат надав:

- договір про надання правової допомоги №20250125-7к від 25 січня 2025 року, відповідно до п. 4.2., 4.4. якого визначено, що у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 4 000 грн. Клієнт зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення суду (а. с. 106-107);

- розрахунок суми судових витрат у справі, відповідно до якого сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 4 000 грн. В дану суму включається: оплата послуг адвоката за аналіз отриманого рішення місцевого суду, судової практики, визначення перспективи подання апеляційної скарги; оплата послуг адвоката за підготовку апеляційної скарги у справі; оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до апеляційної скарги; оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документи у ході розгляду справи (а. с. 108).

Суд враховує положення пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя (on measures facilitating access to justice) №R(81)7, згідно з якими за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням.

З огляду на відсутність заперечень проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу з боку ОСОБА_1 , судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн, понесені ТОВ «Артеміда-Ф» в суді апеляційної інстанції, слід стягнути з відповідачки.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2025 року у частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судових витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 7 000 грн (сім тисяч грн) понесених ним судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

У решті заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 4 000 грн (чотири тисячі грн) понесених ним судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук