Номер провадження: 22-ц/813/1514/25
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Коновалової В.А.

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство "СЕНС БАНК"

відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Реви Світлани Леонідівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Салтан Л.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

13.07.2022 до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених позовних позивач посилається на наступні обставини.

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариста «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

21.02.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України ОСОБА_1 , надалі за текстом - «Позичальник» уклали договір кредиту № 674-ф03.9/96.

28.01.2016 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України ОСОБА_1 , надалі за текстом - «Позичатьник» уклали ДОГОВІР ПРО ВНЕСЕННЯ ЗМІН №3 до Договору кредиту №674-003.9/96 від «21» лютого 2008 року.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»),

Відповідно до п. 1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40700,00 дол.США.

Відповідно до п. ДОГОВОРУ ПРО ВНЕСЕННЯ ЗМІН №3 до Договору кредиту №674- Ф03.9/96 від «21» лютого 2008 року:

1.2. Змінити валюту Кредиту, та перевести суму кредиту 36529,49 (тридцять шість тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) доларів США 49 центів разом із нарахованими процентами в сумі 7546,38 (сім тисяч п`ятсот сорок шість) доларів США 38 центів в гривню.

1.3. Зміна валюти заборгованості за Договором кредиту здійснюється шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 1234 124,36 (один мільйон двісті тридцять чотири тисячі сто двадцять чотири) гривні 36 копійок, з якої сума першого кредиту (надалі за текстом - «Кредит в гривні 1») складає 705 213,92 (сімсот п`ять тисяч двісті тринадцять) гривень 92 копійки та сума другого кредиту (надалі за текстом - «Кредит в гривні 2») складає 528 910,44 (п`ятсот двадцять вісім тисячі дев`ятсот десять) гривень 44 копійки.

Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові.

На забезпечення умов виконання кредитного договору № 674-ф03.9/96 від 21.02.2008 року з громадянином(кою) України, яким(ою) є ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 06-09/306 від 21.02.2008 року, надалі за текстом - Договір поруки.

Відповідно до умов Договору поруки, (далі за текстом Поручитель) поручається за виконання Боржником умов Кредитного договору власними коштами.

Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором Поручитель разом з Відповідачем 1 солідарно відповідає перед Позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених Кредитним Договором.

У зв`язку з невиконанням Боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у Кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок Поручителя.

У порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_1 , свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 08.06.2022 року має заборгованість за кредитом, а саме: сума заборгованості за кредитом 427 291,11 грн., сума заборгованості за відсотками 13,06 грн., станом на 08.06.2022 року має заборгованість за кредитом, а саме: сума заборгованості за кредитом 567 611,12 грн., сума заборгованості за відсотками 121 780,44 грн..

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору.

Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту з відповідачів слід стягнути заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.11.2022 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з рішенням суду від 08.11.2022 року не погоджується, вважає його необґрунтованим та таким, що прийнято з неповним зясуванням всіх обставин справи, яке підлягає скасуванню та прийняттю нового рішення по справі.

Вказує, що були укладені кілька Додаткових угод до кредитного договору, але поручитель при цьому не залучався з умовами вказаних додаткових угод не ознайомлювався та відповідно не укладав додаткової угоди до свого договору поруки, цей факт суд першої інстанції не досліджував взагалі.

Крім того, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Уразі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд помилково встановив, що позивач пред`явив письмові вимоги до поручителя, так як ні яких вимог або повідомлень відповідач 2 не отримував, відповідних доказів в матеріалах справи не має.

У зв`язку із пандемією, воєнним станом та кризовим станом у всіх сферах життєдіяльності суспільства, кредитні платежі відповідач 1 у повному обсязі сплачувати не мали можливості. Тому з позовними вимогами не згодний, а саме в частині нарахування заборгованості за простроченим основним зобов`язанням, процентами та нарахованою пенею. Виникли об`єктивні причини того, що регулярно вносити платежі апелянт не міг.

Відповідно до приписів п.7.1. Договору кредиту, сторони звільняються від відповідальності за невиконання (не належне виконання) своїх зобов`язань за Договором у разі настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити та/або запобігти. До таких обставин за цим Договором, зокрема належать: військові дії, не залежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха. Дані обставини судом не встановлювалися, хоча і мають важливе значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення справи по суті.

Вказане рішення прийняте за відсутності відповідачів, які не були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи. Зазначена обставина не дозволила їм реалізувати свої процесуальні права, порушила принцип змагальності сторін, позбавила права надати суду докази та заперечення, які мають істотне значення для вирішення справи, що привело до прийняття судом неправильного рішення.

Щодо нарахованої суми заборгованості, у відповідачки наявні платіжні документи зі сплати щомісячних платежів.

Питання щодо обґрунтованості нарахування заборгованості не досліджувалось під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, що має істотне значення для боржника, так як залежить саме сума до сплати.

Так, заборгованість існує, бо у воєнний період вона не мала змоги сплачувати за зобов`язаннями, але, не в такій сумі, як зазначив банк.

Розрахунок заборгованості, який надано до позовної заяви, містить останній платіж за 06.06.2019 року, позовну заяву подано 26.06.2022 року, тобто поза межами строку позовної давності, який не враховано підчас розгляду справи в суді 1-ї інстанції та не могло бути враховано, так як відповідач не мала змоги надати клопотання про застосування строку позовної давності.

Також, матеріали справи не містять договору чи іншого документу, який би підтверджував право Позивача АТ "Альфа банк" звертатись до суду з цим позовом за договором кредиту, укладеним з Укрсоцбанком.

Станом на час звернення з цією апеляційною скаргою Позивач АТ "Альфа банк" переуступив право вимоги АТ "СЕНС БАНК", виходячи з того, що саме цей банк в смс-повідомленнях вимагає сплати заборгованості, тому стороною по справі зазначаю саме цю банківську установу.

Щодо явки сторін.

Сторони зявились до суду та надали суду пояснення.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.07.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариство «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

21.02.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України ОСОБА_1 , надалі за текстом - «Позичальник» уклали договір кредиту № 674-ф03.9/96.

28.01.2016 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України ОСОБА_1 , надалі за текстом - «Позичальник» уклали ДОГОВІР ПРО ВНЕСЕННЯ ЗМІН №3 до Договору кредиту №674-003.9/96 від «21» лютого 2008 року.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»),

Відповідно до п. 1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40700,00 дол.США.

Відповідно до п. ДОГОВОРУ ПРО ВНЕСЕННЯ ЗМІН №3 до Договору кредиту №674- Ф03.9/96 від «21» лютого 2008 року:

1.2. Змінити валюту Кредиту, та перевести суму кредиту 36529,49 (тридцять шість тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) доларів США 49 центів разом із нарахованими процентами в сумі 7546,38 (сім тисяч п`ятсот сорок шість) доларів США 38 центів в гривню.

1.3. Зміна валюти заборгованості за Договором кредиту здійснюється шляхом видачі двох разових кредитів загальною сумою 1234 124,36 (один мільйон двісті тридцять чотири тисячі сто двадцять чотири) гривні 36 копійок, з якої сума першого кредиту (надалі за текстом - «Кредит в гривні 1») складає 705 213,92 (сімсот п`ять тисяч двісті тринадцять) гривень 92 копійки та сума другого кредиту (надалі за текстом - «Кредит в гривні 2») складає 528 910,44 (п`ятсот двадцять вісім тисячі дев`ятсот десять) гривень 44 копійки.

Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові.

На забезпечення умов виконання кредитного договору № 674-ф03.9/96 від 21.02.2008 року з громадянином(кою) України, яким(ою) є ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 06-09/306 від 21.02.2008 року, надалі за текстом - Договір поруки.

Відповідно до умов Договору поруки, (далі за текстом Поручитель) поручається за виконання Боржником умов Кредитного договору власними коштами.

Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором Поручитель разом з Відповідачем 1 солідарно відповідає перед Позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених Кредитним Договором.

У зв`язку з невиконанням Боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у Кредитора виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок Поручителя.

У порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_1 , свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 08.06.2022 року має заборгованість за кредитом, а саме:

Сума заборгованості за кредитом 427 291,11 грн.

Сума заборгованості за відсотками 13,06 грн.,

станом на 08.06.2022 року має заборгованість за кредитом, а саме:

Сума заборгованості за кредитом 567 611,12 грн.

Сума заборгованості за відсотками 121 780,44 грн.,

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України.

Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нараховано неустойку.

Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення Кредиту за Договором.

Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту з відповідачів слід стягнути заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява АТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційний скарги щодо відсутності належного сповіщення про розгляд справи, що не дозволило апелянту реалізувати свої права є необґрунтованим, оскільки як вбачається з матеріалів справи судом неодноразово направлялись повідомлення про судовий розгляд за адресою реєстрації апелянта, крім того представником ОСОБА_1 подавалась заява про перегляд заочного рішення, що не позбавляло її права надати докази на підтвердження своїх заперечень.

Доводи апеляційної скарги про порушення умов поруки та вона має бути припинена колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи поручитель ОСОБА_2 погодив всі зміни, які вносились до кредитного договору, та частково виконував зобовязання, що підтверджується матеріалами справи.

Посилання на обставини непереборної сили апеляційний суд визнає необґрунтованими належними доказами, оскільки як вбачається наданого розрахунку апелянт перестала здійснювати погашення заборгованості ще в 2019 році.

Доводи апеляційної скарги, що питання щодо обґрунтованості нарахування заборгованості не досліджувалось під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, що має істотне значення для боржника, так як залежить саме сума до сплати є помилковим, оскільки як вбачається з матеріалів справи суду було надано розрахунок заборгованості, який було враховано судом першої інстанції. Колегія суддів не бере до уваги платежі здійсненні у 2023 році, оскільки вони здійсненні після постановлення судового рішення.

Щодо неможливості подання клопотання про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції є голослівним, оскільки при перегляді оскаржуваного рішення апелянт не була позбавлена такого права, проте ним не скористалась.

Твердження апелянта, що матеріали справи не містять договору чи іншого документу, який би підтверджував право Позивача АТ "Альфа банк" звертатись до суду з цим позовом за договором кредиту, укладеним з Укрсоцбанком, спростовуються матеріалами справи, а саме наданим до позовної заяви рішення №5/2019 від 15.10.2019 щодо припинення Акціонерного Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариство «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року, який в подальшому змінено на Акціонерне товариство "СЕНС БАНК".

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального та матеріального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Щодо судових витрат апеляційний суд зазначає наступне.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2024 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Рева Світлани Леонідівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року. Крім того, заяву ОСОБА_3 про відстрочення від сплати судового збору задоволено частково та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги до ухвалення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що протягом перебування в апеляційному суді вищезазначеної справи ОСОБА_1 частково сплатила судовий збір, а саме 09.12.2024 адвокатом Ревою С.Л. було надано квитанцію про сплату судового збору у сумі 4500 грн..

Враховуючи, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та часткову сплату судового збору, то з апелянта підлягає стягненню сума судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 20625,65 грн.(25125,65 - 4500), оскільки в суді першої інстанції за подачу позову підлягало сплаті 16750,44, тобто при подачі апеляційної скарги підлягав сплаті 25125,66 грн.(150%).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави - витрати по сплаті судового збору у розмірі 20625 (двадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 65 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова