Провадження № 22-ц/812/535/25 Суддя першої інстанції Яворський С.Й.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2025 року м. Миколаїв Справа № 485/98/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Ковальському Є.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_1 , на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2025 року, повна ухвала складена 13 лютого 2025 року, постановлену під головуванням судді Яворського С.Й., в залі судового засідання в м. Снігурівка, за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5), Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області про захист прав власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, вимоги якого збільшив у подальшому, до Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5) (далі - ДУ СВК (№5)), Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки з метою усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Вимоги позову мотивовані тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-МК № 046601 від 12 березня 1997 року, виданого на підставі рішення виконкому Центральної сільської ради № 9 від 31 січня 1997 року йому належить земельна ділянка площею 0,13 га., для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , де з 1988 по 2025 роки він і його родина проживали постійно.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 вересня 1994 року бюро приватизації Установи ИН-316/5 УМВС Миколаївської області було здійснено приватизацію домоволодіння по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності ним та членами його сім`ї по 1/5 частки домоволодіння кожному.

Він звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_3 , з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під домоволодінням по АДРЕСА_1 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №046601 від 12 березня 1997 року. В ході виготовлення вказаної документації і формування земельної ділянки в Державному земельному кадастрі сертифікованим інженером-землевпорядником встановлено, що вказана його земельна ділянка має 100% перетин із земельною ділянкою за кадастровим номером :05:005:0001. Ця земельна ділянка, крім земельної ділянки, межі якої відновлюються, ще має перетин із земельними ділянками за кадастровими номерами: :26:000:0003, :26:000:0002, :23:003:0002, :23:003:0010, :23:003:0003 та :23:003:0004, тобто земельна ділянка за кадастровим номером :05:005:0001 сформована неправильно без врахування фактичних і сформованих меж суміжних землевласників та землекористувачів.

Як наслідок накладання земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001 на земельну ділянку з будинком позивача, Державним кадастровим реєстратором Відділу № 5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Леміщенко В. А. видано рішення № РВ-024 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та протокол від 18 грудня 2024 року № ПП-024. В рішенні про відмову в реєстрації земельної ділянки зазначено, що Відповідно до пункту 6 статті 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001 (площа співпадає на 100 відсотків, що є критичною помилкою).

Земельна ділянка з кадастровим номером :05:005:0001 відповідно до даних ДЗК на праві постійного користування належить ДУ «СВК (№5)» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою виданого Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області від 04 грудня 2012 року серії ЯЯ №194935.

Вказана земельна ділянка сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок Державним підприємством «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та зареєстровано в Державному земельному кадастрі 06 вересня 2016 року.

Земельна ділянка ДУ «СВК (№ 5)» з кадастровим номером :05:005:0001, сформована без врахування фактично наявних будівель, споруд та правових документів інших землекористувачів що розташовані поблизу колонії. Таким чином порушені, оскільки значним чином обмежені його право приватної власності на нерухоме майно. Його право власності виникло на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого у 1997 році тобто на 15 років раніше ніж видано Державний акт про право постійного користування ДУ «СВК (№ 5)», що свідчить про порушення його права на землю, яке підлягає захисту.

Посилаючись на викладене та на положення статей 321, 391 ЦК України ОСОБА_2 просив суд:

- скасувати в державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001, яка на праві постійного користування належить ДУ «СВК (№5)»;

- припинити всі речові права та їх обтяження, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2025 року закрито провадження за вказаним позовом з підстав порушення правил юрисдикції, а позивачу роз`яснено про наявність права на звернення з даним позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду мотивована тим, що предметом спору у цій справі є здійснена відповідачем державна реєстрація земельної ділянки, розташованої на території с. Центральне, Миколаївського району, Миколаївської області, а предметом спору, що виник у цій справі, є оскарження дій відповідача щодо вчиненої ним державної реєстрації земельної ділянки, а тому, враховуючи виняткову адміністративно-правову природу адміністративної процедури державної реєстрації; наявність у спірних правовідносинах категорій адміністративної процедури державної реєстрації, між сторонами виникли спірні публічно-правові (адміністративно-правові) відносини.

Також Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уніфіковано підходи щодо процедури оскарження адміністративних актів, зокрема, передбачено, що рішення, дії, бездіяльність вчинені, допущені в адміністративній процедурі державної реєстрації оскаржуватимуться в адміністративному порядку відповідно до Закону № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» та/або до адміністративного суду.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник Орловський М.А., подав апеляційну скаргу,де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив ухвалу суду скасувати та визначити підсудність за Снігурівським районним судом Миколаївської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в позовній заяві позивачем не піднімалось питання скасування рішення Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області про видачу державного акту. Позивач в своїй заяві просить скасування реєстрації земельної ділянки з метою усунення перешкод в реалізації свого права власності на належну йому земельну ділянку.

Оспорювані правовідносини виникли на підставі нормативно правових актів, виданих до набрання чинності Закону № 2073- IX «Про адміністративну процедуру», тому його дія не має поширюватись на процедуру оскарження юридичних фактів викладених в позовній заяві.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду-його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У даній справі спір фактично стосується не оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з реалізацією його компетенції у сфері управління, а права власності на земельну ділянку.

Відтак позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності за державою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на спірну земельну ділянку вочевидь є приватно-правовою.

Обставини викладені в позовній заяві мають приватноправовий характер, тож мають розглядатись в порядку цивільного судочинства місцевим судом.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 12 березня 1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Центральної сільської ради від 31 січня 1997 року № 9 ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю серія Ш-МК № 046601, за яким йому було передано у власність земельну ділянку площею 0.13 га, що розташована в с. Центральне Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області для обслуговування житлового будинку.

Позивач разом із сім`єю проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 1988 року, що підтверджується даними по господарської книги.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 вересня 1994 року будинок по АДРЕСА_1 приватизовано і він належить на праві спільної часткової власності по 1/5 частки кожному: ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 194935, виданим 04 грудня 2012 року, на підставі рішення 13 сесії 4 скликання Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 13 січня 2005 року № 4, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 площею 18. 1387 га передана у постійне користування Снігурівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 5).

З технічної документації із землеустрою щодо встановленні в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки позивача та з рішення державного кадастрового реєстратора від 18 грудня 2024 року № РВ-024 про відмову у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки позивача встановлено, що площа земельної ділянки відповідача 100% співпадає з земельною ділянкою Снігурівської виправної колонії № 5 (кадастровий номер :05:005:0001).

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стаття 19 ЦПК України визначає справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, зокрема, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина 1 статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Водночас обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов:

однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій;

спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій;

перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Також апеляційний суд зауважує, що вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Про таке визначення зазначається Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 815/1568/16 та від 5 грудня 2018 року у справі № 804/3091/18 та Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 820/4524/18, від 15 липня 2020 року у справі № 809/78/16, від 22 вересня 2019 року у справі № 824/2393/15-а, від 11 листопада 2020 року у справі № 826/14406/18, від 29 серпня 2022 року у справі № 560/4501/20, від 13 лютого 2023 року у справі № 461/3634/17 та від 30 березня 2023 року у справі № 640/13008/20.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач просить скасувати в державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001, яка на праві постійного користування належить ДУ «СВК (№ 5)» та припинити всі речові права та їх обтяження, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001.

Таким чином, предметом спору у цій справі є здійснена відповідачем державна реєстрація земельної ділянки, площею 18. 1387 га з кадастровим номером :05:005:0001, яка передана у постійне користування Снігурівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 5).

При цьому даними технічної документації встановлено, що земельна ділянка позивача, яка йому належить на підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, виданого 12 березня 1997 року, та на якій розташоване його домоволодіння, входить 100% накладанням на земельну ділянку з кадастровим номером :05:005:0001.

Тобто, оскаржуючи відповідні дії щодо державної реєстрації земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано за Снігурівською виправною колонію управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 5), фактично стосується заявлених майнових прав позивача на частину цієї земельну ділянку, яка належить йому на праві власності.

Таким чином, у даній справі спір фактично стосується не оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з реалізацією його компетенції у сфері управління, а права власності на земельну ділянку.

Відтак позовні вимоги про скасування в державному земельному кадастрі реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001, яка на праві постійного користування належить ДУ «СВК (№5)» та припинення всіх речових прав та їх обтяжень, зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001 вочевидь є приватно-правовим також за наведених мотивів.

Натомість, колегія суддів наголошує, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення порушується право особи на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічні висновки Суду викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 902/517/17.

За таких обставин, оскільки позивач, звертаючись з даним позовом до суду цивільної юрисдикції просить захистити своє майнове право власності на земельну ділянку, то такий спір носить приватноправовий характер та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір, який виник у справі, є публічно-правовим, оскільки предметом спору є оскарження дій відповідача щодо вчиненої ним державної реєстрації земельної ділянки, враховуючи виняткову адміністративно-правову природу адміністративної процедури державної реєстрації; наявність у спірних правовідносинах категорій адміністративної процедури державної реєстрації.

Між тим, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що оскарження рішення про державну реєстрацію земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права (права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку) у спорі щодо своєї земельної ділянки з юридичною особою, яка не заперечує законності таких дій державного реєстратора. За такого спір сторін повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що постановлена судом першої інстанції ухвала не відповідає вимогами статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а отже право заявника на доступ до правосуддя, закріплене у статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала про закриття провадження постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, й підлягає відповідно до вимог пункту 4 статті 379 ЦПК України скасуванню, а справа поверненню до суду для продовження розгляду.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції підлягають розподілу після вирішення справи по суті спору.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5), Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області про захист прав власності на земельну ділянку направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 26 березня 2025 року