СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24480/24

пр. № 2/759/1415/25

12 березня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

за участі представника позивача Ольховської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації (03115, м.Київ, просп.Берестейський, 97) про визнання права на приватизацію,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2024 р. адвокат Ольховська М.М., яка представляє інтереси позивача звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з вищевказаним позовом у якому просить визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 та зобов`язати відповідача здійснити приватизацію на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.10.2024 р.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2024 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.01.2025 р. від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява вимогами якої є визнання за позивачем права на приватизацію квартири АДРЕСА_2 та зобов`язання Управління Житлово-комунального господарства Святошинської РДА здійснити приватизацію за заявою ОСОБА_1 від 25.10.2024 р.

23.01.2025 р. від представника відповідача надійшов відзив у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Як на підставу заперечень вказується, що за результатами розгляду органом приватизації Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звернення громадянина ОСОБА_1 з питань приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 виявлено, що у документах для приватизації відсутній ордер на вказане жиле приміщення. Позивачем не надано доказів, що підтверджують його право на приватизацію вказаного житлового приміщення. Крім того, позивач не надав документів, які б підтверджували факт його законного проживання у квартирі на підставі договору найму чи іншого правовстановлюючого документа.

31.01.2025 р. представником позивача подано пояснення, що Управління ЖКГ не має повноважень щодо приватизації житлового фонду, жоден нормативний акт не наділяє його правом вирішувати питання приватизації житла.

06.02.2025 р. від представника позивача надійшла заява про залишення без розгляду позовної заяви від 21.01.2025 р. Позовну заяву від 14.11.2024 р. підтримує та просить задовольнити.

У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи позовної зави, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 та сином - ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі за адресою АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою з 16 липня 1996 року по теперішній час, його дружина ОСОБА_2 - з 11 серпня 2022 року по теперішній час, їхній син ОСОБА_3 - з 11 серпня 2022 року по теперішній час.

Відповідно до інформаційної довідки №376128387 від 26.04.2024р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивач не має у власності нерухомого майна.

Відповідно до письмової інформації № 113462958 від 03.06.2024р., постійне місце проживання дружини позивача ОСОБА_2 з 10 лютого 1998 року до 11 серпня 2022 року було зареєстроване за адресою АДРЕСА_4 .

Як зазначено в листі від 01.05.2024р. № 104/22-369, направленому позивачу Відділом з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації: «Відділом з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації розглянуто Вашу заяву від 26.04.2024 щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання особи з 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_5 та повідомляємо наступне. Станом на 01.05.2024 відомості щодо реєстрації Вашого місця проживання за вищезазначеною адресою з 1992 року по 16.07.1996 відсутні в Реєстрі територіальної громади міста Києва та наявній картотеці з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб. Разом з тим інформуємо, що Ви були вписані до відповідної картки реєстрації місця проживання Вашої матері, як малолітня / неповнолітня дитина із зазначенням дати зняття 07.05.1996».

Відповідно до довідки від 01.05.2024р. вих. № 100.40/0124-05/53417/2024, виданої позивачу АТ «Ощадбанк» списки на приватизацію житла за адресою АДРЕСА_3 в Банк не надходили.

Відповідно до довідки № 945 від 05.09.2024р., виданої ОСОБА_1 , він не значиться в Списках на приватизацію за адресою проживання АДРЕСА_5 .

Відповідно до довідки від 29.08.2024р., виданої ОСОБА_2 , в списках на приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_4 вона не значиться.

Відповідно до довідки від 26.08.2024р. вих. №100.40/0124-05/110115/2024, виданої ОСОБА_2 АТ «Ощадбанк», списки на приватизацію житла за адресою АДРЕСА_3 в Банк не надходили.

Відповідно до довідки від 01.05.2024р. вих. № 100.40/0124-05/53418/2024, виданої ОСОБА_3 АТ «Ощадбанк», списки на приватизацію житла за адресою АДРЕСА_3 в Банк не надходили.

Батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Як вбачається із вищезазначених документів, на день смерті свого батька позивач проживав і був зареєстрований з ним за однією адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформаційної довідки від 01.12.2023р. КВ-2023 №37122, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (КП КМР «КМ БТІ»), згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрована.

Відповідно до листа № 062/06-13-1565 від 25.03.2024р. Департаменту комунальної власності м. Києва, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» жилий будинок на вул. Академіка Корольова, 10-А передано до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до листа від 23.04.2024р. № 107-39-541 Управління житлово - комунального господарства Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, ордер на житлову квартиру за адресою АДРЕСА_3 відсутній. При цьому, ОСОБА_4 06 лютого 1992 року було видане розпорядження № 146 на право заняття житлової площі в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання.

Відповідно до листа від 14.04.2023 р. Державного архіву м. Києва, направленого позивачу, ордери, обмінні ордери та журнали реєстрації ордерів на отримання квартир громадянами на зберігання до державного архіву міста Києва не надходили.

Відповідно до архівного витягу Київського заводу ім. Лепсе від 22.03.2023р. № 108-3031 з протоколу № 23 від 29.10.1991р. розширеного засідання профкому Київського заводу імені Лепсе, наданого позивачу Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією, своїми силами завод зробив реконструкцію гуртожитку по АДРЕСА_6 в житловий будинок з одно та двокімнатними квартирами. Прийняте рішення надати 1- кімнатну квартиру АДРЕСА_7 , площею 18.,6 кв.м. ОСОБА_4 .

Листом від 23.04.2024р. Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» повідомив, що в розпорядженні Концерну відсутній ордер на жиле приміщення за адресою АДРЕСА_3 , оскільки зазначений документ до Концерну не передавався.

Відповідно до розпорядження від 09.03.2005р. № 339 разом із додатком 1 та додатком 2, житловий будинок за адресою АДРЕСА_6 прийнятий до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва та закріплюється за Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва на праві оперативного управління.

Листом від 19.09.2024р. № 107-107/Д-735-1673 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації позивача повідомлено про відмову у зміні договору найму та визнання позивача наймачем жилого приміщення за адресою АДРЕСА_3 .

25.10.2024 року позивач звернувся із письмовою заявою на ім`я керівника органу приватизації Святошинського району м. Києва, у якій просив оформити передачу в приватну власність квартири за адресою АДРЕСА_3 , передбачивши розподіл між членами сім`ї у рівних частинах та передати у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Листом від 30.10.2024р. №32/48 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації позивача було повідомлено про відмову у приватизації квартири за адресою АДРЕСА_3 в зв`язку з поданням неповного пакету документів, а саме не додано: копії ордеру на жиле приміщення; документ, що підтверджує не використання Вашою сім`єю житлових чеків для приватизації державного житлового фонду - довідки, видані органом приватизації за попереднім місцем реєстрації (після 1992 року), щодо не використання права на приватизацію державного житлового фонду.

Таким чином суд встановив, що між сторонами існує спір з приводу права на приватизацію квартири.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 9 Житлового кодексу України (далі ЖК України) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі N 347/1370/19.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Частинами першою, третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи з зазначеної норми, підставою для звернення позивача з позовом до суду є порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи законні інтереси будь-якою іншою особою.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, а рішення про приватизацію приймає уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, а передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Листом від 30.10.2024р. №32/48 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації позивача повідомлено про відмову у приватизації квартири за адресою АДРЕСА_3 в зв`язку з поданням неповного пакету документів, а саме не додано: копії ордеру на жиле приміщення; документ, що підтверджує не використання сім`єю житлових чеків для приватизації державного житлового фонду - довідки, видані органом приватизації за попереднім місцем реєстрації (після 1992 року), щодо не використання права на приватизацію державного житлового фонду.

З моменту реєстрації позивача в квартирі його право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачем не оскаржувалось, відповідні докази не подавались.

При цьому, відсутність ордеру позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки, як вбачається з наданих представником позивача пояснень, у позивача є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який він надати не мають можливості по незалежним від нього обставинам.

Відповідно до п. 10 ч. 1ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом ст. 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Відповідно до п. п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11.12.84 N 470 "Про затвердження Правил обліку громадян які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" (розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення.

Тому, суд доходить висновку, що позивач мають право на приватизацію квартири, в якій він зареєстрований і мешкає, а відмова відповідача в реалізації його права на приватизацію порушує права позивача.

Верховний Суд в постанові від 26 грудня 2024 року по справі N 466/10214/21 вказав наступне: тривале проживання у спірному житлі є достатньою підставою для того, щоб вважати це житло належним особі в розумінні статті 8 Конвенції. Відсутність ордера на вселення у спірне приміщення саме по собі не є підставою для висновку, що займане позивачами житло за таких фактичних обставин справи, за наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання, не є житлом у розумінні пункту 1 статті 8 Конвенції».

Також у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що позивачі, які вселилися до квартири на законних підставах, несуть витрати з її утримання, законність їхнього проживання в ній ніхто не оспорює, проте відсутні документи, на підставі яких їх сім`я була вселена до спірного житла, що позбавляє їх можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Враховуючи вищевказане, той факт що законодавством не передбачена така підстава для відмови в проведенні приватизації як відсутність ордеру на вселення, інших підстав чи обставин для відмови у проведені приватизації, відповідач не зазначив, тому суд вважає відмову відповідача у приватизації житла по заяві позивачів неправомірною, а позов таким, що підлягає задоволенню.

За таких обставин, з урахуванням вищезазначених норм права щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить закону відповідно до ч. 2ст. 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи способи захисту цивільних прав, а також те, що позивач вселений у квартиру на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, відсутність ордеру позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який він не може надати з незалежних від них причин, суд вважає відмову відповідача у приватизації житла по заяві позивачів неправомірною, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9-13,17,81,200,206,258-259,263-265, 352-354 ЦПК України, ст. 41, 47 Конституції України, ст. 9,61 ЖК, ст. 345 ЦК України, Законами України "Про приватизацію державного житлового фонду", "Про місцеве самоврядуваня в Україні", суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації (03115, м.Київ, просп.Берестейський, 97) про визнання права на приватизацію, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на приватизацію житлової квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова