Провадження № 2/344/1532/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

27 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Меленевич В.В., Мрічко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення зобов`язання по сплаті аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Савчук Роман Романович звернувся в інтересах з ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення зобов`язання по сплаті аліментів, покликаючись на те, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 08.08.2008 року був укладений шлюб. За час шлюбу у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно із рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2009 року по справі № 2-1549/09, було вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 250 грн, щомісячно, починаючи з 18.08.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.08.2010 року по справі № 2-392/10 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Зазначено, що у відповідності до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2018 року по справі № 159/1178/18 збільшено розмір аліментів, які стягувались на підставі зазначеного рішення суду та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

На даний час син ОСОБА_5 проживає разом із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не цікавиться долею дитини та участі у матеріальному забезпечені сина не приймає, його сукупна заборгованість по сплаті аліментів становить 39 442,38 грн. Після набрання законної сили рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2018 року по справі № 159/1178/18 про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , у позивачки суттєво погіршилось матеріальне становище. Так, позивачка переїхала разом із сином до міста Івано-Франківська, що вимагає додаткових витрат на оренду житла та оплату комунальних послуг. З часу набрання законної сили зазначеним судовим рішенням і до сьогодні ціни на товари та послуги зросли майже у два рази. Згідно із відомостями Державної служби статистики України - сукупний розмір інфляції в Україні з липня 2018 року по сьогоднішній день становить 182,41 %. У зв`язку із проблемами з працевлаштуванням позивачка не має постійної роботи та заробляє на життя тимчасовими підробітками. Сину ОСОБА_5 виповнилось 15 років, він потребує належного харчування, одягу, підручників, предметів для навчання та дозвілля. Окрім цього дитина відвідує спортивний гурток з джиу-джитсу, що вимагає додаткових матеріальних затрат і загалом на утримання сина в місяць необхідно витрачати близько 20 000,00 грн.

Також представник позивача зазначає, що відповідач ухиляється від обов`язку по сплаті аліментів, які присуджені рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2018 року по справі № 159/1178/18 та сплачував аліменти лише частково, у результаті чого у нього утворилась заборгованість.

11.02.2025 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій вказується, що за Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, що наданий Ковельським відділом ДВС у Ковельському районі Волинської області, складає 452 304,67 грн. Однак, зважаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України максимальний розмір пені не повинен перевищувати 100 % заборгованості за кожен місяць, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 94 530,33 грн.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув повторно з не відомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про день та час слухання справи, про що в матеріалах справи наявні докази.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши позивачку та її представника, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

08.08.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб Скулинською сільською радою Ковельського району Волинської області, про що складено актовий запис № 5.

Під час перебування у шлюбі у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.08.2010 року по справі № 2-392/10 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвано.

Також встановлено, що згідно із рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2009 року у справі № 2-1549/09, було вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2018 року по справі № 159/1178/18, збільшено розмір аліментів, які стягувались на підставі зазначеного рішення суду та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 Сімейного кодексу України зазначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 Сімейного кодексу України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як визначено положеннями частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що у зв`язку з дорослішанням сина, а також зважаючи на інфляцію цін з 2018 року, збільшуються витрати, пов`язані із забезпеченням його всім необхідним для проживання, харчування, навчання.

На переконання суду, несправедливим є покладення обов`язку по матеріальному утриманню неповнолітнього сина сторін, яке із його зростанням збільшується, на матір, з якою проживає дитина.

Вирішуючи питання визначення суми аліментів суд враховує положення ст.ст. 182, 184 СК України, а саме, що відповідач є особою працездатного віку та те, що двоє батьків зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає позов підставним, з огляду на що є доцільним змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2018 року по справі № 159/1178/18, з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 7 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Тому стягнення аліментів у зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили.

Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення виконання зобов`язання по сплаті аліментів у розмірі 94 530,33 грн, судом встановлено наступне.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21, зроблено висновки, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. УСК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Таким чином, виходячи із правових позицій Верховного Суду наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментах, розмір неустойки (пені) по аліментах становить 452 304, 67 грн.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що максимальний розмір пені обмежується 100 % розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Відтак, сума пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням приписів ч. 1 ст. 196 СК України обмежується розміром заборгованості зі сплати аліментів та позовними вимогами, за межі яких не може виходити суд, становить 94 530,33 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 89, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, ст.ст.150, 180, 182, 183,191, 192, Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення зобов`язання по сплаті аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, який визначений рішенням Ковельського міськрайонного Волинської області від 16.05.2018 року по справі № 159/1178/18.

Стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі - по 7 000 (сім тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення виконання зобов`язання по сплаті аліментів у розмірі 94 530 (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 33 копійки.

У решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 28.03.2025 року.