ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/5607/21

Провадження № 22-ц/820/144/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Слобідсько-Кульчієвецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року (суддя Бондар О.О.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Слобідсько-Кульчієвецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником земельної ділянки в садовому товаристві «Цементник-2 с. Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, площею 0,1080 га, для ведення садівництва, кадастровий номер :01:001:0984.

18.08.2021 позивачкою було виявлено, що власниця суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 без дозволу позивачки влаштувала на її земельній ділянці бетонне вимощення навколо своєї господарської споруди та, при цьому, водовідвідну ринву спрямувала також на її земельну ділянку.

На підставі звернення позивачки до Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, була створена комісія, яка здійснила обстеження земельної ділянки та рекомендувала ОСОБА_4 провести роботи щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , а саме здійснити демонтаж водовідвідної ринви та вимощення з належної їй земельної ділянки.

Вказувала, що з таким висновком комісії не погоджується, так як частина побудованої господарської споруди сараю та вимощення навколо нього знаходяться на її земельній ділянці і відповідачка відмовляється усунути завдані позивачці незручності. Зазначене позбавляє позивачку можливості встановити чіткі межі своєї земельної ділянки, привівши її у відповідність до Державного акта на право власності, що, в свою чергу, унеможливлює повноцінно володіти та користуватися земельною ділянкою.

А тому, просила суд усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві «Цементник-2» с. Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, площею 0,1080 га, для ведення садівництва, кадастровий номер :01:001:0984, шляхом знесення бетонного вимощення та господарської будівлі-сараю.

03.10.2023 на стадії підготовчого провадження (після проведеної у справі експертизи) позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона просила суд зобов`язати ОСОБА_4 усунути їй перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, площею 0,1080 га, кадастровий номер :01:001:0984, шляхом переміщення межі земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0427, яка перебуває у власності ОСОБА_4 в садовому товаристві «Цементник-2» села Кам?янка Кам?янець-Подільського району Хмельницької області, у відповідності до висновку експерта № 33/22 від 19.05.2022; усунути ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, площею 0,1080 га, кадастровий номер :01:001:0984, яка розташована в садовому товаристві «Цементник-2» села Кам?янка, Кам?янець-Подільського району, Хмельницької області шляхом перенесення господарської споруди (сараю) на відстань не менше 1 (одного) метра від межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 з одночасним знесення бетонного вимощення навколо даної господарської споруди (сараю); стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у сумі 5000 грн; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з проведенням судової земельно-технічної експертизи.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Слобідсько-Кульчієвецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві «Цементник-2» села Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, площею 0,1080 га для ведення садівництва, кадастровий номер :01:001:0984, шляхом знесення бетонного вимощення та господарської будівлі-сараю відмовлено. В стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 11326,20 грн відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 543 грн 60 коп. Відмовлено в стягненні з ОСОБА_4 на користь держави судового збору в сумі 908 грн.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Слобідсько-Кульчієвецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкод ОСОБА_1 у володінні та користуванні земельною ділянкою, площею 0,1080 га, кадастровий номер :01:001:0984, шляхом переміщення межі земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0427, яка перебуває у власності ОСОБА_4 в садовому товаристві «Цементник-2» села Кам`янка, Кам`янець - Подільського району, Хмельницької області, у відповідності до висновку експерта №33/22 від 19.05.2022 відмовлено. Судові витрати в виді судового збору в сумі 908 гривень компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом переміщення меж земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0427, яка перебуває у власності ОСОБА_4 в садовому товаристві «Цементник-2» села Кам`янка, Кам`янець - Подільського району, Хмельницької області, у відповідності до висновку експерта №33/22 від 25.05.2023 залишив взагалі поза увагою. Хоча у даній справі, з метою встановлення порушення її прав на володіння земельною ділянкою було проведено судову земельно-технічну експертизу, за результатом якої встановлено, що суміжні межі не відповідають обмінному файлу державного земельного кадастру, у зв?язку із зміщенням (перенесення) фактичних меж суміжних ділянок як на землі загального користування так і суміжної межі ОСОБА_4 .

Фактично, на думку скаржниці, спір між сторонами не вирішений і на даний час відповідачкою не усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення суміжної межі відповідно до висновку експерта №33/22 від 25.05.2023.

Зазначає, що після проведеної у справі експертизи, відповідачка фактично визнала свої протиправні дії щодо встановлення бетонного вимощення на земельній ділянці позивачки, та згідно з актом від 04.12.2023 відповідачка самостійно демонтувала бетонне вимощення та спрямувала водовідвідну ринву з земельної ділянки позивачки на свою.

Разом з тим, щодо розміщення сараю на суміжній земельній ділянці, відповідачка будь-яких дій щодо перенесення сараю на 1 м не вживала.

Однак, суд першої інстанції вирішував питання про знесення самочинно збудованої господарської будівлі, хоча такої вимоги позивачка перед судом не ставила. Водночас судом не вирішено позовну вимогу щодо перенесення господарської будівлі (сараю) на 1 м від межі згідно ДБН.

Звертає увагу суду, що при зменшенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судом не було враховано, що у зв?язку з необхідності вирішення суперечки щодо межі землекористування протягом тривалого часу ОСОБА_1 було заподіяно душевні страждання унаслідок порушення її прав.

Крім того, зазначає, що витрати на проведення експертизи слід стягнути з відповідачки із врахуванням того, що висновком експерта було встановлено порушення зі сторони ОСОБА_4 , яке вона частково усунула.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві «Цементник-2» села Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, площею 0,1080 га для ведення садівництва, кадастровий номер :01:001:0984, шляхом знесення бетонного вимощення біля господарської будівлі-сараю закрито у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги в цій частині.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пілінський С.І. підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Підлісний О.В. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають в повній мірі з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкод ОСОБА_1 у володінні та користуванні земельною ділянкою, площею 0,1080 га, кадастровий номер :01:001:0984, шляхом переміщення межі земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0427, яка перебуває у власності ОСОБА_4 в садовому товаристві «Цементник-2» села Кам`янка, Кам`янець - Подільського району, Хмельницької області, у відповідності до висновку експерта №33/22 від 19.05.2022, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що межі земельних ділянок визначаються за технічною документацією із землеустрою (технічною документацією по виготовленню державних актів на земельні ділянки) і в технічних документаціях та обмінних файлах на сформовані земельні ділянки сторін визначені межі земельних ділянок, то підстави для вирішення питання про перенесення межі між земельними ділянками сторін відсутні. Крім того, зазначив, що у випадку, коли позивач вважає, що в результаті дій відповідача, якими може бути встановлення паркану, було захоплено частину земельної ділянки позивача, то належним способом захисту прав та законних інтересів позивача є витребування захопленої частини земельної ділянки шляхом пред`явлення віндикаційного позову; а у випадку, коли позивач вважає, що межові знаки, які встановлені відповідачем, знаходяться на земельній ділянці позивача, то належним способом захисту прав і законних інтересів позивача буде вимога про знесення межових знаків, а застосування позивачем неналежного способу захисту прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з наступних підстав.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення садівництва, яка знаходиться у СТ «Цементник-2» с. Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :01:001:0984, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №257954 від 12.02.2009 (а.с. 6)

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для ведення садівництва, яка знаходиться у с. Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, кадастровий номер :01:001:0427, що підтверджується Державним актом серії ЯА №961777 від 28.07.2006. (а.с. 118-119)

18 серпня 2021 року позивачка звернулася зі скаргою до сільського голови Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, в якій просила здійснити обстеження належної їй земельної ділянки у зв`язку із тим, що її сусідка ОСОБА_4 самовільно перенесла межовий знак (арматуру) та самовільно здійснила прибудову до садового будинку з порушенням меж земельної ділянки позивачки. (а.с. 8)

Комісією Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради 18 серпня 2021 року був складений акт, згідно з яким встановлено, що зі сторони землекористування ОСОБА_4 на спільній межі розташована господарська будівля (сарай), встановлено водовідвідну ринву та вимощення господарської споруди, що призводить до незручностей в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , рекомендовано ОСОБА_4 провести роботи щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 , а саме здійснити демонтаж водовідвідної ринви та вимощення з її приватної земельної ділянки. (а.с. 9)

Згідно з висновком експерта, складеного за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи, №33/22 від 25.05.2023 (а.с. 144-161) встановлено, що:

1. Фактична площа і конфігурація земельної ділянки ОСОБА_1 площі і конфігурації цієї земельної ділянки вказаним у державному акті на право власності на земельну ділянку та даним зазначеним у обмінному файлі державного земельного кадастру не відповідає, в наступному:

- фактичне розташування суміжної межі земельної ділянки, кадастровий номер кадастровим номером :01:001:0984, не відповідає розташуванню суміжній межі від поворотної точки Б до поворотної точки В (суміжний землекористувач ОСОБА_4 ) зазначених у копії Державного акту на право приватної власності на землею серія ЯЗ №257954 від 12.02.2009 виданого ОСОБА_1 ;

- фактична площа земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0984, складає 0,1028 га;

- площа земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0984, зазначена у Державному акті на право власності на земельну ділянку, обмінному файлі сформованої земельної ділянки складає - 0,1080 га;

- фактична площа земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0984, менша на 0,0052 га, площі зазначеної у Державному акті на право власності на земельну ділянку, обмінному файлі сформованої земельної ділянки.

2. Фактична площа і конфігурація земельної ділянки ОСОБА_4 , площі і конфігурації цієї земельної ділянки вказаним у державному акті на право власності на земельну ділянку та даним зазначеним у обмінному файлі державного земельного кадастру, не відповідає в наступному:

- фактичне розташування суміжної межі земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0427, не відповідає розташуванню суміжній межі, зокрема: від поворотної точки А до поворотної точки Б (суміжний землекористувач ОСОБА_1 ) від поворотної точки Б до поворотної точки В (землі загального користування) зазначених у копі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯА №961777 від 28.07.2006 виданого ОСОБА_4 (а.с.119);

- фактична площа земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0427, складає - 0,1366 га;

- площа земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0427, зазначена у Державному акті на право власності на земельну ділянку, обмінному файлі сформованої земельної ділянки складає 0,1200 га;

- фактична площа земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0427, більша на 0,0166 га, площі зазначеної у Державному акті на право власності на земельну ділянку, обмінному файлі сформованої земельної ділянки.

3. Фактична площа і конфігурація земельних ділянок в натурі (на місцевості не відповідає вказаним у державному акті на право власності на земельну ділянку та даним зазначеним у обмінному файлі державного земельного кадастру змінилась внаслідок зміщення (перенесення ) фактичних меж суміжних земельних ділянок як на землі загального користування та суміжної межі.

Згідно з актом обстеження домогосподарства від 04.12.2023, комісія Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради встановила, що ОСОБА_4 демонтувала бетонне вимощення біля господарської будівлі, яке було розташоване на спірній території, а водовідвідна ринва повернута на земельну ділянку ОСОБА_4 (а.с. 173)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на час набуття сторонами права власності на земельні ділянки) визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно зі статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що відповідачка ОСОБА_4 , яка є суміжним землекористувачем (власником), відповідно до висновку експерта №33/22 від 25.05.2023, змістила межі земельної ділянки, захопивши частину належної їй земельної ділянки, площею 0,0052 га, чим порушила право та законні інтереси позивачки.

Як вбачається з висновку експерта №33/22 від 25.05.2023, у ньому чітко та в повній мірі описано факт зміщення межі з боку земельної ділянки відповідачки ОСОБА_4 на суміжну земельну ділянку позивачки ОСОБА_1 із зазначенням конкретних розмірів та меж такого зміщення, а також із долученням план-схеми зміщення суміжної межі, які підтверджують наведені висновки.

З урахуванням викладеного вище, додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 земельною ділянкою шляхом переміщення межі земельної ділянки у відповідності до висновку експерта №33/22 від 25.05.2023, на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у володінні та користуванні земельною ділянкою, площею 0,1080 га, кадастровий номер :01:001:0984, шляхом звільнення земельної ділянки, площею 0,0052 га, у відповідності до висновку експерта №33/22 від 25.05.2023, що не виходить за межі заявлених позивачкою позовних вимог та відповідно до приписів ч. 2 ст. 5 ЦПК україни, не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, зважаючи на підстави позову та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення господарської будівлі (сараю) на відстань не менше 1м від межі земельної ділянки, то тут колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статі 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч. ч. 4 та 7 ст. 376 ЦК України, залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

За змістом ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо самочинне будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (див. постанову Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 646/7646/16-ц (провадження № 61-2011св19).

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Отже, існує певний алгоритм дій, при дотриманні якого правомірним чином може бути висунута вимога про знесення або перенесення, перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості.

Однак, у порушення вказаних норм права, ОСОБА_1 не навела доказів в обґрунтування захисту своїх прав у такий спосіб як зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у володінні та користуванні земельною ділянкою, площею 0,1080 га, кадастровий номер :01:001:0984, яка розташована в садовому товаристві «Цементник-2» села Кам?янка Кам?янець-Подільського району Хмельницької області шляхом перенесення господарської споруди (сараю) на відстань не менше 1 (одного) метра від межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , і будь-які приписи щодо усунення порушень, як і відмова від перебудови спірного об`єкта, в матеріалах справи відсутні. Як і відсутні докази того, що розташування господарської будівлі по межі земельних ділянок створює позивачці перешкоди у користуванні та володінні належною їй земельною ділянкою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині і впливали на їх законність.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого нею розміру моральної шкоди, яка не відповідає характеру та ступеню страждань позивачки.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, законодавець наділив саме суд правом визначати розмір грошового відшкодування.

Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є правильним, оскільки, позивачка не довела достатніми та допустимими доказами заявленого нею розміру моральної шкоди.

А тому, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 земельною ділянкою шляхом перенесення господарської споруди (сараю) на відстань не менше одного метра від межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 ст. 142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в розмірі 7550 грн 80 коп, та з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 1779 грн 16 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 земельною ділянкою шляхом переміщення межі земельної ділянки у відповідності до висновку експерта №33/22 від 19.05.2022 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у володінні та користуванні земельною ділянкою, площею 0,1080 га, кадастровий номер :01:001:0984, шляхом звільнення земельної ділянки, площею 0,0052 га, у відповідності до висновку експерта №33/22 від 19.05.2022.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 земельною ділянкою шляхом перенесення господарської споруди (сараю) на відстань не менше одного метра від межі земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2024 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 7550 грн 80 коп витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1779 грн 16 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай