Номер провадження: 22-ц/813/645/25
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича

на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2023 року

за скаргою державного підприємства «Адміністрація морських портів України», боржник: компанія «International Port Services Ltd» про визнання незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича та зобов`язання його вчинити певні дії,

встановив:

У вересні 2023 року ДП «Адміністрація морських портів України» (далі -ДП «АМПУ») звернулося до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. в межах виконавчого провадження № 57389412 з виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2013 року у справі № 523/10398/13-ц, у якій просило визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., яка полягає у відмові повернути стягувачу кошти, сплачені як авансовий внесок у розмірі 37230 грн відповідно до платіжного доручення від 01 жовтня 2018 року № 1828, а також зобов`язати його вчинити такі дії.

Скарга обґрунтована тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження ВП 57389412 з примусового виконання виконавчого листа № 523/10398/13-ц про стягнення з Компанії «International Port Services Ltd» (Ірландія, м. Дублін), за місцезнаходженням майна боржника (м. Одеса, вул. М.Гефта, 1а) на користь ДП «АМПУ» заборгованості у розмірі 23 000 569,27 грн.

Так, на виконання положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», направляючи виконавцю вказаний вище виконавчий лист стягувач - ДП «АМПУ» долучило до заяви про примусове виконання рішення суду квитанцію про сплату авансованого внеску у розмірі 37 230 грн. Проте, Рішенням Конституційного Суду № 2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 положення ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У поверненні сплаченого авансового внеску за заявою стягувача приватний виконавець відмовив, посилаючись на те, що авансовий внесок може бути повернуто після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувачу.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2023 року скаргу ДП «Адміністрація морських портів України», боржник: компанія «International Port Services Ltd» про визнання незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. та зобов`язання його вчинити певні дії, задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., у відмові повернути стягувачу кошти, сплачені як авансовий внесок у розмірі 37230 грн.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. повернути ДП «Адміністрація морських портів України», авансовий внесок у розмірі 1 000 грн.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд дійшов висновку про незаконність відмови виконавця у поверненні авансованого внеску, зважаючи на визнання неконституційними положень ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», водночас прийняв до уваги часткове повернення приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. сплаченого ДП «АМПУ» авансованого внеску у розмірі 36 230 грн.

У апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В., посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, просив її скасувати, та відмовити у задоволенні скарги ДП «АМПУ».

За доводами апеляційної скарги, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, а рішення КСУ не мають ретроактивної дії, отже законним є повернення виконавцем на підставі ч.3 ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» частини невитраченого авансованого внеску, який було сплачено до визнання неконституційними положень ч.2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «АМПУ», посилаючись на обставини, якими обґрунтовано вказану вище скаргу на дії виконавця та законність оскаржуваної ухвали суду, заперечує проти задоволення апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. та просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні представник заявника Орєшкова Н.В. просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Скаржник у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення судового розгляду не подавав, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ДП «АМПУ», яка заперечувала проти доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, апеляційний суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним нормам, з огляду на таке.

Звертаючись до суду зі скаргою, ДП «АМПУ» просило визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., яка полягає у відмові повернути стягувачу кошти, сплачені як авансовий внесок у розмірі 37230 грн відповідно до платіжного доручення від 01 жовтня 2018 року № 1828, а також зобов`язати приватного виконавця повернути на рахунок ДП «АМПУ» авансований внесок у розмірі 37 230 грн.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України».

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18).

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) зазначено, що

«якщо ж спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, і виконавець звернувся до суду цивільної юрисдикції (як у цій справі), то підстави для закриття провадження за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні.

Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Зважаючи на викладене та оскільки по справі виникли правовідносини щодо безпідставного, на думку ДП «АМПУ», отримання приватним виконавцем коштів, колегія суддів виснує про наявність у цій справі спору про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи за заявою стягувача про неправомірність дій приватного виконавця, тобто не в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Аналогічні правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 14 травня 2024 року у справі № 522/22821/18 (провадження № 61-15233св23).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., скасування ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2023 року та ухвалення у цій справі нового судового рішення про залишення без розгляду скарги ДП «АМПУ» на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2023 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», боржник: компанія «International Port Services Ltd» про визнання незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича та зобов`язання його вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький