Провадження № 22-ц/801/729/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуСправа № 127/39564/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 ,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним позовом, третя особа за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Акціонерне товариство «Приватбанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Луба Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2025 року було вирішено:

- позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, задовольнити;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 49 000 грн. (сорок дев`ять тисяч гривень), інфляційні втрати за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 6 530,66 грн. та 3% відсотки річних за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 1 852,60 грн;

- первісний позов задовольнити частково;

- зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами на картковому рахунку № НОМЕР_1 , видаткові операції за яким було призупинено на підставі скарги зі стороннього банку (Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк») від 21 жовтня 2023 року;

- в іншій частині вимог первісного позову відмовити;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 968,96 грн судового збору;

- відстрочити виконання рішення суду у частині часткового задоволення первісного позову ОСОБА_1 до виконання рішення суду у частині задоволення позову третьої особи ОСОБА_2 , яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

27 січня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Бєжанова К. І. подала заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат стягнення із ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року заяву було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000 грн.

Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача заперечував проти заявленого розміру витрат, просив їх зменшити до 2 000 грн.

Враховуючи те, що з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 57 383,26 грн, а розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу становить 31 000 грн, що перевищує 50% ціни позову, то, на переконання суду, розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним з ціною позову.

Відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2025 року справу призначено до розгляду на 27 березня 2025 року о 10 год 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що визначена судом першої інстанції сума витрат на правову допомогу, в розмірі 20 000 грн є завищеною і не є співмірною, обґрунтованою та пропорційною об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, а також складності справи.

Зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 гривень слід скасувати.

Сторона Позивача вважає співмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою та розумним і обґрунтованим розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Бєжанова К. І. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000 грн судових витрат на правничу допомогу.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Луб В. В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у їх відсутність.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Бєжанова К. І. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Рішення суду оскаржується лише у частині розподілу судових витрат, тому у іншій частині справа апеляційним судом не переглядається.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», заява №71660/11, пункт 95).

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_2 під час розгляду справи у суді першої інстанції представляло АО «Неофеліс Ло Груп» в особі адвокатів Бєжанової К. І., Романенка В. В., Палагіної Ю. В.

Про стягнення судових витрат на правничу допомогу було заявлено у позовній заяві (а. с. 139-145, том 1), отже строк на подання зави про стягнення витрат на правничу допомогу не пропущений.

На підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвокат Бєжанова К. І. надала суду:

-договір про надання правничої допомоги від 22 квітня 2024 року (а. с. 119-120, том 1);

-додаткова угода до договору від 31 грудня 2024 року (зворот а. с. 65, том 2);

-акт приймання-передачі від 24 січня 2025 року (зворот а. с. 78, том 2);

-рахунки та квитанції про оплату послуг адвоката на загальну суму 31 000 грн (а. с. 66-71, том 1).

До заяви про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_2 також долучила докази її надсилання стороні позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Як видно із матеріалів справи, позивач через свого представника реалізував своє на право на заперечення проти заявленого розміру судових витрат. При цьому представник зазначав, що співмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою, розумним і обґрунтованим, є розмір витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 грн.

Втім апеляційний суд констатує, що стороною позивача не виконано процесуального обов`язку із доведення співмірності та розумності саме такого розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, врахувавши заперечення сторони позивача проти заявленого розміру судових витрат у 31 000 грн, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення такого до 20 000 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені ОСОБА_1 витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

У апеляційній скарзі представник Шиховцової Г. С. просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвокат Бєжанова К. І. надала договір про надання правової допомоги від 28 лютого 2025 року, ордер від 03 березня 2025 року, рахунок № 28 від 28 лютого 2025 року на суму 4 000 грн та квитанцію про сплату гонорару (а. с. 112-118, том 2) .

Суд враховує положення пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя (on measures facilitating access to justice) №R(81)7, згідно з якими за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням.

З огляду на відсутність заперечень проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу з боку ОСОБА_1 , судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн, понесені ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, слід стягнути з позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Луба Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції, залишити за ним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 (чотири тисячі) грн понесених нею судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук