Провадження № 2/522/2672/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача АТ «Сенс Банк» адвоката Борщенка К. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка Ігоря Володимировича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича про визнання протиправним і скасування запису про право власності та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка І. В., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А. Е., про визнання протиправним і скасування запису про право власності та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їй на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради за №8-18394 від 24.02.2006. Крім того, 244/1000 частин указаної квартири належали їй на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування від 14.05.2003 та 765/1000 частин квартири належали на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 на підставі договору міни від 25.10.2006.

Указує, що квартира використовується як місце постійного проживання позивача та її неповнолітніх дітей.

18.09.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 661/19-302.

Також 18.09.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та нею, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 й ОСОБА_4 на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 .

У 2018 році у зв`язку із заборгованістю за кредитним договором № 661/19-302 від 18.09.2007 АКБ «Укрсоцбанк» у позасудовому порядку звернувся до державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка І. В. для реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі договору іпотеки квартири від 18.09.2007.

На підставі наданих банком документів, державним реєстратором Бурлаченком І. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44656741 від 17.12.2018, відповідно до якого АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», стало власником квартири АДРЕСА_1 .

Указує, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2018 індексний номер 149858075, в розділі «Актуальна інформація про право власності», підставою виникнення права власності зазначено: рекомендоване поштове відправлення, серія номер: 992, виданий 18.10.2018, видавник УкрПошта; повідомлення про звернення стягнення, виданий 03.11.2017, видавник ПАТ «Укрсоцбанк», іпотечний договір серія та номер: 2080, виданий 18.09.2007, видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В.

У подальшому на підставі передавального акта від 11.10.2019 між АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А. Е. 21.02.2020 (індексний номер рішення: 51250135) внесено відомості до Єдиного державного реєстру речових прав щодо переходу права власності на квартиру.

Позивач зазначає, що вона не отримувала від відповідача повідомлення про звернення стягнення від 03.11.2017, а також поштове відправлення 992 від 18.10.2018.

Також указує, що таке повідомлення та поштове відправлення не отримували й інші іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки на час нібито вручення повідомлення вони обидва померли, а право на спадщину після їх смерті до теперішнього часу ніким не оформлено.

Крім того зазначає, що на час здійснення реєстраційних дій щодо оформлення права власності на предмет іпотеки діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що прямо забороняє звернення стягнення на квартиру.

Також указує, що відповідно до п. 2.3 іпотечного договору іпотекодержатель зобов`язаний, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, перевищує розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, повернути різницю іпотекодавцю.

Проте, АКБ «Укрсоцбанк» без відома іпотекодавців власників квартири, замовив оцінку іпотечного майна, яка вочевидь є необ`єктивною і значно нижчою ніж її реальна вартість, так як значно відрізняється від оцінки, яка була проведена під час укладення іпотечного договору.

При цьому державний реєстратор ці обставини не перевірив і не переконався щодо виконання усіх вимог чинного законодавства та умов іпотечного договору, що також порушує її права як власника квартири та іпотекодавця.

Вважає, що перехід права власності відбувся з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державний реєстратор, здійснюючи реєстраційні дії, не пересвідчився в отриманні ні позивачем, ні іншими іпотекодавцями письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивач указує, що в даному випадку саме скасування запису № 44656741 від 17.12.2018 є належним способом захисту її прав та інтеречів, оскільки рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав про внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію відразу після його прийняття.

На підставі наведеного позивач просить визнати протиправним та скасувати запис про право власності № 44656741 від 17.12.2018 на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_2 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.02.2020, власник» АТ «Альфа-Банк», форма власності приватна, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51250135 від 21.02.2020, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чапський А. Е.

У відзиві на позовну заяву представник АТ «Сенс Банк» (найменування АТ «Альфа-Банк» змінено 01.12.2022 на АТ «Сенс Банк») адвокат Борщенко К. Ю. у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити, посилався на те, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві, не відповідають дійсним обставинам справи та актуальній практиці Верховного Суду.

Зазначає, що позивач у спірній квартирі мала право власності лише на 244/1000 її частини, а тому право, в межах якого позивач має претендувати на захист, обмежується розміром частки квартири, яка перебувала в її власності. Однак, позивач просить визнати протиправним та скасувати запис про реєстрацію права власності в цілому, що виходить за межі права, яке може бути захищене судом.

Щодо посилань позивача на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» указує, що відповідно до п. 6 ст. 3 указаного Закону, його дія не поширюється на осіб, які є суб`єктами Закону України «Про запобігання корупції», а як слідує з декларацій, наявних у загальному доступі, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є суб`єктами Закону України «Про запобігання корупції», а тому не підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стосовно доводів позивача про неотримання повідомлень та недотримання порядку звернення стягнення зазначає, що у п. 6.2. ст. 6 Іпотечного договору зазначено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін.

Таким чином вважає, з посиланням на практику Верховного Суду, що неотримання позивачем поштової кореспонденції від банку обумовлено лише відсутністю волевиявлення позивача щодо її отримання, та не свідчить про недотримання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням зміни найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» ().

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» адвокат Борщенко К. Ю. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з наведених у відзиві на позовну заяву підстав. Додатково посилався на обрання позивачем неналежного способу захисту прав з урахуванням практики Верховного Суду.

Інші відповідачі у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача АТ «Сенс Банк», дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке.

18.09.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір кредиту № 661/119-302, за умовами якого банк надав ОСОБА_5 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 40 000 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку 1 до цього договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 17 вересня 2022 року.

18.09.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що є майновими поручителями за зобов`язаннями ОСОБА_5 , укладено іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В., відповідно до якого іпотекодавцями передано в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання трикімнатну квартиру, загальною площею 87,1 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності. Вартість предмету іпотеки за погодженням сторін становить 712 000,00 грн, що в еквіваленті складає суму в розмірі 140 990,10 дол. США.

З указаного договору слідує, що ОСОБА_1 належить 244/1000 частки квартири на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Т. М. від 14.05.2003 за реєстром № 945, право власності на яку зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 04.07.2003, номер запису 240 в книзі 370пр-159.

Згідно з п. 4.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку".

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149858075 від 17.12.2018, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», підстава виникнення права власності: рекомендоване поштове повідомлення, серія та номер: 992, виданий 18.10.2018, видавник: УкрПошта; повідомлення про звернення стягнення, серія та номер: -, виданий 03.11.2007, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір, серія та номер: 2080, виданий 18.09.2007, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44656741 від 17.12.2018 15:09:29, Бурлаченко Ігор Володимирович, Комунальне підприємство «Агенція державної реєстрації», Одеська обл.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 17.12.2022 слідує, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить Акціонерному товариству «Альфа-Банк», підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51250135 від 21.02.2020 08:57:53, приватний нотаріус Чапський А. Е.. Одеський міський нотаріальний округ. Підстава для державної реєстрації: передавальний акт, серія та номер: б/н, виданий 11.10.2019, видавник: АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частини перша статті 5 ЦПК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року в справі № 923/876/16.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року в справі № 910/10011/19, від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц, від 04 липня 2023 року в справі № 373/626/17 та інших викладено правовий висновок, згідно якого обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року в справі № 545/1883/20 (провадження № 61-5728св21) зроблено висновок, що «підлягають скасуванню оскаржувані судові рішення і в частині вирішення позовних вимог про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно та поновлення становища, що існувало до порушення, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» призведе до відновлення порушених прав позивача, і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності та скасування запису про реєстрацію права власності, який є неналежним способом захисту порушеного права».

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 заявлено вимоги до АТ «Сенс Банк» про визнання протиправним і скасування запису про право власності на нерухоме майно та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Крім того, як слідує з позовної заяви, ОСОБА_1 відповідачами, крім АТ «Альфа Банк», найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк», визначено також державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка І. В. та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А. Е.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться за заявою особи шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15 (провадження № 14-94цс19), у справі з подібними правовідносинами зазначено, що «нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно». «Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на квартиру має розглядатися як спір, який пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на квартиру іншою особою, за якою зареєстроване відповідне право. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис у Держреєстр. Приватний нотаріус не може бути належним відповідачем за заявленими позовними вимогами».

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16 (провадження № 14-661цс18) за позовом іпотекодавця до нотаріуса, третя особа - особа, право на майно якої оспорюється, зазначивши, що у вказаних правовідносинах належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), викладені у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18, пункт 36), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18, пункт 53) та від 04 лютого 2020 року у справі № 910/7781/19 (провадження № 12-150гс19, пункт 37).

Отже, державний реєстратор комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченко І. В. та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чапський А. Е. є неналежними відповідачами у цій справі, а належним відповідачем є особа, щодо якої були здійснені відповідні реєстраційні дії.

Відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка І. В. та приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А. Е. слід відмовити з цих підстав.

Разом з тим, оскільки позивачем, пред`являючи позов до АТ «Сенс Банк», обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, це є самостійною підставою для відмови в позові, що узгоджується з висновками, викладеними зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року в справі № 910/10011/19, від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц, від 04 липня 2023 року в справі № 373/626/17.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до суду. Тому, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права.

Процесуальні дії повинні вчинятися сторонами у строки, визначені процесуальним законом та на відповідній стадії процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Статтею 197 ЦПК України визначено питання, які вирішуються у підготовчому засіданні.

Так, у підготовчому засіданні суд, зокрема, у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; вирішує питання про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві; вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

За час перебування справи на стадії підготовчого провадження у підготовче засідання позивач ОСОБА_1 жодного разу не з`явилася, у матеріалах справи наявні документи на представництво її інтересів адвокатами Тодоровим А. І. та Чапуріною С. І., якими в подальшому представництво інтересів ОСОБА_1 припинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 закрито підготовче провадження.

Після закриття підготовчого провадження позивач неодноразово подавала клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження у зв`язку з необхідністю подання уточненої позовної заяви зі зміненим предметом позову, оскільки нею з іншим адвокатом було обговорено нову стратегію захисту, у зв`язку з чим подано уточнення до позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однією із засад цивільного судочинства є рівність учасників справи в правах щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ст. 12 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово висновував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Слід зауважити, що справа на стадії підготовчого провадження перебувала з лютого по жовтень 2023 року, що безумовно свідчить, за належної підготовки та зацікавленості у справі, про можливість вчинення позивачем усіх дій, передбачених на стадії підготовчого провадження, в тому числі щодо зміни предмета позову.

Судом вжито всіх розумних та необхідних заходів для реалізації позивачем своїх процесуальних прав.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Цивільним процесуальним кодексом України.

Суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, доводи позивача у судовому засіданні про те, що судом їй не надано можливості остаточно визначитися із предметом спору, правовою позицією щодо справи, отримати докази у справі шляхом їх витребування судом, у зв`язку з чим вона залишилася поза розумним балансом перед іншими учасниками справи, є безпідставними, а повернення до стадії підготовчого провадження без достатніх підстав неминуче призведе до порушення прав інших учасників.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 4-13, 81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченка Ігоря Володимировича, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича про визнання протиправним і скасування запису про право власності та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , адреса: м. Київ, вул. В. Васильківська, 100;

Відповідач: державний реєстратор комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Бурлаченко Ігор Володимирович, адреса: Одеська область, Подільський район. Седо Куяльник, вул. Куяльницька, 26-А;

Відповідач: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чапський Артем Едуардович, адреса: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 27.03.2025.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА