05.03.2025р. Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді - Зуб І.Ю.,
при секретарі Федоровій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення матеріального збитку, завданого у ДТП,-
Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 9000 грн. 00 коп.; витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.
Позов мотивований наступним. 28.07.2021 року о 17:17 год. в м. Херсоні по Бериславському шосе ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Honda Dio 27» без реєстраційного номера скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «MAZDA» номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача «MAZDA» номерний знак НОМЕР_1 , матеріальна шкода становить 9000,00 грн. ОСОБА_2 не визнав свою провину, на що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18№109768 від 28.07.2021 року. 11.10.2021 року Херсонським міським судом Херсонської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
14.12.2021 року судді передано заяву про збільшення позовних вимог. Позивач зазначає, що внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, його чотирьохрічна дитина зазнала психічного хвилювання, заспокоїти дитину протягом 20 хвилин було неможливо, так як удар прийшовся на сторону де сиділа донька. Протягом тижня дитина відвідувала психотерапевта, тому що постійно згадувала дану ситуацію, плакала, в неї порушився нормальний режим сну. Зазначає, що внаслідок цього у нього змінився нормальний образ життя, втратились нормальні життєві зв`язки, зазнав значних душевних страждань, які є триваючими. Оцінює моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яку просить стягнути з відповідача.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Відповідач повідомлявся про дату та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток. Відповідно до відмітки на потовому відправленні - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив відповідачем не подано.
Враховуючи неявку відповідача та згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.
Враховуючи наведене справа розглядалась у відсутності сторін.
Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Так встановлено, що з вини відповідача відбулася 28.07.2021 року дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, автомобіль «MAZDA 3» номерний знак НОМЕР_1 , отримав пошкодження.
Власником транспортного засобу «MAZDA 3» номерний знак НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_1 , що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Відповідно до копії Рахунку №83 для проведення ремонтно-відновлювальних робіт від 21.10.2021 року, вартість ремонту автомобіля «MAZDA 3» номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску становить 9 000,00 грн.
За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч. 2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст.1187ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Частиною 1статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завданні збитки у повному обсязі.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК). Доказування не може гуртуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК).
Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992року №6 передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Враховуючи, що не встановлено наявності правовідносин пов`язаних із страхуванням обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9 000,00 грн. є обґрунтованими.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, що вбачається з положень ст. 23 ЦК України.
Крім того, Верховний Суд України у постанові від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав більш конкретизований перелік обставин, за яких може відбуватися стягнення моральної шкоди. Він визначив, що моральна шкода також може полягати у порушенні права власності (в т.ч. інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя чи порушенні стосунків з оточуючими людьми.
У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей16 і 23ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.".
Отже, враховуючи вище викладене, важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди є наявність доказів. Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджує дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого, це можуть бути висновок спеціаліста, психолога або висновок судового експерта-психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег, тощо), характеристика з місця роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога чи психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курсів реабілітації.
Однак, саме за підсумками психологічного дослідження можна точно встановити, які саме моральні страждання були заподіяні особі діями іншої сторони, наскільки ці моральні страждання (моральна шкода) є важкими, які можливі суми компенсації моральної шкоди будуть адекватні встановленого рівня моральних страждань.
Відповідно до вище зазначеного позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які підтверджують дійсність моральних страждань та рівень їх тяжкості.
Всупереч приписам ст.12, 81 ЦПК України позивач, не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідач спричинив їй чи його дитині моральну шкоду, яка описана ним у позовній заяві. Документи додані до позову, взагалі не містять доказів перебування дитини в транспортному засобі, та проходження дитиною зазначених позивачем сеансів у психотерапевта, після даної ДТП.
Позовна заява, не містять жодного обґрунтування спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди на суму 10 000 грн.
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні цієї позовної вимоги.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 89, 141, 229, 263-265, 267, 288, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення матеріального збитку, завданого у ДТП задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду в сумі 9 000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) за сплачений судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Згідно загального порядку оскарження, рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СуддяІ. Ю. Зуб