ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/466/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/6177/24 Категорія: 302070000 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Пропадущий Андрій Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Пропадущого Андрія Володимировича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року (у складі судді Скляренко В.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0038 га, кадастровий номер :03:040:0080, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати позивачу цілодобовий вільний доступ до вказаної земельної ділянки, надати ключі від хвіртки, демонтувати незаконно облаштовану каналізаційну мережу, перенести електричний лічильник на належну відповідачці частину житлового будинку та не випускати собаку без нагляду на цю земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач є співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, площею 0,0038 га, кадастровий номер :03:040:0080, є об`єктом спільної сумісної власності сторін і призначена для обслуговування зазначеного домоволодіння. Натомість відповідач самовільно без згоди позивача побудувала каналізаційну мережу, змінила замок на хвіртці та випускає без нагляду гуляти собаку на земельну ділянку. Внаслідок таких обставин позивачка не має змоги потрапити на спірну земельну ділянку, а відтак позбавлена можливості обслуговувати свою частину будинковолодіння, знімати показники лічильника води, а також здійснити прохід до іншої земельної ділянки, яка є об`єктом права власності позивачки.

Також ОСОБА_1 зазначала, що неодноразово зверталася до правоохоронних органів з відповідними заявами, однак, такі звернення не знайшли належного реагування. В зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0038 га, кадастровий номер :03:040:0080, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати цілодобовий вільний доступ до даної земельної ділянки, надати ключі від хвіртки та не випускати собаку без нагляду на дану земельну ділянку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами визнається наявність спору щодо порядку користування земельною ділянкою, яка є об`єктом спільної власності сторін. Також судом встановлено, що відповідач встановила замок на хвіртці, яка слугує входом на територію земельної ділянки, а собака останньої перебуває у вільному вигулі на земельній ділянці. За таких обставин законні права та інтереси позивача є порушеними внаслідок дій відповідачки. Відмовляючи в іншій частині позову, суд зазначив, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості тверджень про наявність незаконно облаштованої каналізаційної мережі та необхідність перенесення лічильника електричної енергії на належну відповідачу частину будинку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пропадущий А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.12.2024 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення будь-яких перешкод ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0038 га, кадастровий номер :03:040:0080, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, представника позивача, який з`явився в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Також статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначав, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суди мають враховувати, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом "б" частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Судом встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності. Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0274 га.

ОСОБА_2 набула право власності на належну їй 1/4 частку вказаного вище домоволодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.02.2014 між співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підписано план розподілу земельної ділянки для подальшої приватизації земельних ділянок (а.с. 15,16).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав земельна ділянка, площею 0,0038 га, кадастровий номер :03:040:0080, належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності (а.с. 17,18).

Після набуття у власність ОСОБА_2 в порядку спадкування права власності на земельні ділянки та частину домоволодіння, що належали померлому ОСОБА_3 , між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, площею 0,0038 га, кадастровий номер :03:040:0080.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_2 змінила замок на вхідній хвіртці до земельної ділянки та не надала ключів від такого замка позивачу ОСОБА_1 .

Крім того, зазначена обставина підтверджується довідкою Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 06.09.2023 про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_4 (чоловік позивача ОСОБА_1 ).

Так, як вбачається з даної довідки, гр. ОСОБА_2 зазначила, що вона на даний час обмежує доступ до спільної прибудинкової території гр. ОСОБА_4 та не надає ключів від вхідної хвіртки. Також встановлено, що на протязі останніх 4 років гр. ОСОБА_1 не має змоги користуватися земельною ділянкою, площею 0,0038 га, яка знаходиться у співвласності з гр. ОСОБА_2 , оскільки остання не надає доступ до спільної території (а.с. 21,23).

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зачинена вхідна хвіртка створює перешкоди позивачу у вільному користуванні належної їй на праві власності земельної ділянки.

Разом з тим, ОСОБА_2 в суді першої інстанції не заперечувала, що випускає свого собаку гуляти по території зазначеної земельної ділянки без нагляду. За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що такі дії відповідача призводять до того, що позивач обмежена у проході до своєї земельної ділянки та у доступі до зовнішніх стін належної їй частини житлового будинку.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом покладання на ОСОБА_2 обов`язку не допускати вільний вигул собаки на земельній ділянці.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодних перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 не чинить, спростовуються наявними у справі матеріалами та поясненнями сторони відповідача в суді першої інстанції під час розгляду даної справи, яка не заперечує встановлення замка на вхідній хвіртці та ненадання позивачу ключів від цього замка.

Встановивши, що ОСОБА_2 як одним із співвласників чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0038 га, кадастровий номер :03:040:0080, іншому співвласнику ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін та інші проти України, заява № 4909/04).

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Пропадущого Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Н.І. Гончар