Справа № 347/260/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючої-судді: Крилюк М.І.,

Секретаря: Мошуля Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , Косівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживає в АДРЕСА_1 . Перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_3 помер. При житті чоловік належно не розпорядився своїм майном та не залишив заповітного розпорядження.

До першого кола спадкоємців першої черги за законом відноситься вона, (його дружина) та четверо дітей від попереднього шлюбу: син- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка- ОСОБА_4 , дочка- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Троє дітей : ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відмовилися від прийняття своїх часток у спадщині на користь свого рідного брата , ОСОБА_2 .

Відповідно у спадковому майні їй належить 1/5 частина, а відповідачу 4/5 частини. Спадщину вона прийняла, так як на день смерті чоловіка була зареєстрована та проживала в спадковому житловому будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою за N9195 виданою 14.03.2023р. Шешорським старостинським округом Косівського району Івано-Франківської област. Окрім неї спадщину також прийняв і син спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкове майно складається з будинковолодіння яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Спадкодавець ОСОБА_3 при житті не виготовив правовстановлюючі документи на належне йому майно дому вона як спадкоємець за законом, не може успадкувати належне йому майно у визначений законом спосіб , та змушена звертатися за захистом своїх прав до суду та просить позов задоволити.

Позивачка в судове засіданні не з`явилась, представник позивача, адвокат Андрусяк Г.В. подала до суду заяву із клопотанням, просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача Косівської міської ради в судове засідання не з`явились, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомили.

Від відповідача до суду поступив відзив на позовну заяву за вимогами якого останній не заперечує в задоволенні вимог позивачки.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачі були повідомленими про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 27.03.2025 року про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено що позивачка в справі, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 .

Із долученого до матеріалів справи копії свідоцтва про шлюб а.с. 7 вбачається, що позивачка в справі, ОСОБА_8 , перебувала з 26.11.2019 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідоцтвом про смерть ( а.с.6) стверджено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При житті чоловік позивачки належно не розпорядився своїм майном та не залишив заповітного розпорядження щодо майна яке йому належало на день смерті.

Таким чином до першого кола спадкоємців першої черги за законом відноситься позивачка в справі, як дружина та четверо дітей від попереднього шлюбу: син- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка- ОСОБА_4 , дочка- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачка стверджує, що троє дітей : ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відмовилися від прийняття своїх часток у спадщині на користь свого рідного брата , відповідача в цій справі - ОСОБА_2 .

Відповідно у спадковому майні позивачці належить 1/5 частина, а відповідачу 4/5 частини. Спадщину вона прийняла, так як на день смерті чоловіка була зареєстрована та проживала в спадковому житловому будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою за N9195 виданою 14.03.2023р. Шешорським старостинським округом Косівського району Івано-Франківської області а.с. 35.

Крім позивачки в справі, спадщину також прийняв і син спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відповідач в цій справі.

Встановлено , що спадкове майно складається з : житлового будинку літ.А загальною площею 129,2 кв.м., житловою площею 52,7 кв.м. та господарських будівель і споруд : літ. Б - літня кухня , літ. В- навіс, літ. Г-літня кухня , літ. Д- сарай , літ. Е- навіс, літ. Є- вбиральня, №1-2- огорожа та знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 16.08.2024р. становить 78 578 грн. ,що стверджується висновком про вартість об`єкта оцінки а.с. 14.

Із долученого позивачкою до справи копії рішення Косівського районого суду від 11.11.2024 року а.с. 8-11 вбачається, що Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Шешорівська сільська рада, приватний нотаріус Косівського нотаріального округу Тонюк М.М., про визнання права власності на спадкове майно вирішено задовольнити та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жит. АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ) на право власності на 4/5 частки права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 129,20 кв.м., житловою площею 52,70 кв.м., який складаться з: літ. А - житловий будинок, літ. Б - літня кухня, літ. В - навіс, літ. Г - літня кухня, літ. Д - сарай, літ. Е - навіс, літ. Є - вбиральня, №1-2 - огорожа, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Права власності на спадкове будинковолодіння при житті за ОСОБА_3 не було зареєстроване. Відповідно позивачка не змогла надати нотаріусу документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок. Виготовити витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нотаріус немає можливості у зв`язку з відсутністю інформації у Державному реєстрі про реєстрацію права власності на спадкове майно за померлим.

Так, 28.01.2025р. позивачка в справі звернулася до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк Марини Миколаївни з письмовою заявою в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 .

28.01.2025р. постановою (а.с.12) про відмову у вчиненні нотаріальної дії , приватним нотаріусом Тонюк М.М., було відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка , ОСОБА_3 .померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів в підтвердження належного вказаного спадкового майна на ім`я спадкодавця.

Факт належності спадкодавцю вказаного будинковолодіння стверджено випискою з погосподарської книги по с.Шешори за період з 2016р. по 2022р. (включно) та довідкою за №1955 від 14.03.2023р. виданими Шешорським сторостинським округом Косівського району Івано-Франківської області, копією рішення за №22 від 13.04.1984р. виконкому Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,08 га під будівництво житлового будинку радгоспом «Брустурівський» та рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.11.2024р. про визнання за ОСОБА_2 права власності на спадковий житловий будинок , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності.

Таким чином, враховуючи вище наведене, за позивачкою слід визнати право власності на 1/5 частину спадкового майна, яке склада/ться із житлового будинку загальною площею 129,20 кв.м., житловою площею 52,70 кв.м., господарських будівель та споруд, які складаються з :літ. Б- літня кухня, літ. В- навіс, літ. Г-літня кухня, літ. Д-сарай, літ. Е-навіс, літ. Є -вбиральня, №1- 2 -огорожа , що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного ст.ст.316-319, 321, 328, 355, 392, 1216, 1217, 1297 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителькою АДРЕСА_1 право власності на 1/5 частки права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок загальною площею 129,20 кв.м., житловою площею 52,70 кв.м., господарських дудівель та споруд які складаються з: літ. Б - літня кухня, літ. В - навіс, літ. Г - літня кухня, літ. Д - сарай, літ. Е - навіс, літ. Є - вбиральня, №1-2 - огорожа, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.