Справа № 172/99/25
Провадження № 2-о/172/1/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Битяка І.Г. за участю секретаря судового засідання Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ГУ ДМС у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Білогорівка Артемівського (після перейменування Бахмутського) району Донецької області. Його батьки померли в с. Білогорівка, батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки мали приватний житловий будинок в с. Білогорівка, що був зареєстрований на ім`я батька заявника. З 02.11.1973 по 01.11.1975 року він проходив військову службу у лавах Радянської армії. До призову в армію він працював на птахофабриці «Артемівська» трактористом-машиністом та шофером у радгоспі «Ювілейний» у м. Артемівськ Донецької області. Після звільнення з військової служби працював на посадах водія, тракториста, робітника на підприємствах м. Артемівськ Донецької області до 01.03.1989 року. Після 1989 року він працював без офіційного працевлаштування на приватній пасіці всі наступні роки. У 1976 році він одружився з ОСОБА_4 , шлюб з якою був розірваний у 1981 році. Тоді ж колишня дружина разом з нашим сином ОСОБА_5 , 1976 року народження виїхала до російської федерації, зв`язків з ними він не має. Після розлучення він проживав у будинку батьків с. Білогорівка до серпня 2022 року, батьків доглядав до їх смерті, після чого поховав їх. З початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року с. Білогорівка піддавалося постійним обстрілам з боку російської армії, у його будинок влучив снаряд, будинок був знищений, згоріли всі речі, документи, у томі числі мій паспорт, який знаходився у кишені одягу. Він ховався у підвалі з метою збереження свого життя та здоров`я. У серпні 2022 року був евакуйований до с. Молодіжне Кропивницького району Кіровоградської області, де прожив чотири місця у будинку культури без реєстрації як внутрішньо-переміщена особа. У січні 2023 року за ним приїхав рідний брат ОСОБА_6 , який мав статус внутрішньо переміщеної особи з 12.12.2022 року і фактично проживав в смт. Іван опіль Бердичівського району Житомирської області. Брат помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , мав свідоцтво про народження, в якому вказані наші батьки, у них з братом однакове прізвище та по-батькові, місце народження с. Білогорівка Ямського району Сталінської області (наразі Бахмутський район Донецька область). Брат мав паспорт громадянина України, в якому був запис про реєстрацію місця проживання АДРЕСА_1 . З січня 2023 року він проживав з братом в смт. Іванопіль. З 14.08.2024 року переїхав до АДРЕСА_2 . У цьому будинку проживає на теперішній час у його односельця ОСОБА_7 , який придбав будинок і перевіз його сюди проживати. 19.11.2024 року він звернувся до ГУ ДМС у Дніпропетровській області, однак листом від 14.12.2024 року йому повідомлено, що на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року він проживав на території України, однак документи підтверджуючі проживання на території України відсутні. Паспорта зразка колишнього СРСР заявник не має. Тобто на даний час у нього відсутній документ, який підтверджує факт реєстрації постійного місця проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13.11.1991 року. У зв`язку з неможливістю отримати паспорт громадянина України, заявник змушений звернутися до суду. Просить суд встановити факт постійного проживання на території України за адресою: с. Білогорівка, Артемівський (після перейменування Бахмутський) район, Донецька область його ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Ухвалою від 16.01.2025 року провадження у справі відкрито та призначене судове засідання.

Заявник надав до суду заяву про подальший розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав.

Представник заінтересованої особи Приймак О.В. надала суду письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 . Вказує, що заявником не надано доказів на підтвердження заявлених вимог.

У попередньому судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які посянили, що заявника вони знають, бо у ньогов с. Білогорівка Артемівського району Донецької області вони ставили пасіку, пасіка була і влітку, і взимку, заявник є другом їхньої сім`ї. Знайомі із ОСОБА_1 близько 10 років, де він жив у 1991 році вони не знають, бо були маленькими дітьми. Заявник жив в с. Білогорівка до того моменту поки російські війська не розбили його будинок, потім вони перевезли його в м. Житомир, а звідти вже далі. Наразі він проживає в с. Богданівка, де вони придбали будинок.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до інформації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 14.12.2024 року за обліками не встановлено факт документування заявника паспортом громадянина України. Встановлено факт документування паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого 16.07.1976 року Артемівським РВВС Донецької області. У зв`язку з втратою цього паспорта у подальшому заявник документувався паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданого 30.11.1987 року Артемівським РВВС Донецької області. На момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року заявник проживав на території України, однак документи підтверджуючі проживання на території України у нього відсутні. У зв`язку з чим заявнику рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991/13.11.1991 року.

З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 , 1955 року народження почав свою трудову діяльність у 1971 році на птахофабриці «Артемівська». Останній запис у трудовій книжці датується 1989 роком, коли заявник був звільнений з роботи.

З інформації з Інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України, наданої ВП № 1 Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області 24.02.2025 року в системі наявна інформація щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився в с. Білогорівка Артемівський район, Донецька область, громадянство зазначене Україна, місце проживання: АДРЕСА_3 .

Згідно з інформацією управління аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області від 26.02.2025 року у надісланій ВП № 1 Синельниківського РУП ГУНП дактилокарті, заповненій на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено збіг з відбитками на дактилокарті, що заповнена на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дактило карта складена 02.02.2009 року Артемівським РВ ГУМВС України в Донецькій області.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першійстатті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності (24 серпня 1991 року) проживали на території України.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство» особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку № 215/2001 заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 215/2001, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку № 215/2001 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української PCP на момент набрання законної сиди вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з . дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до пункту третього частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року встановлено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що заявник народився на на території України та на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року був громадянином колишнього СРСР. Документи заявник втратив внаслідок війни, зокрема, вищевказаний паспорт.

Розглядаючи по суті заяву ОСОБА_1 суд враховує, що для підтвердження постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року згідно з вимогами Закону необхідно надати, зокрема, паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, яким, відповідно наданих учасниками справи доказів дійсно документувався заявник.

Під час розгляду справи суд бере до уваги, що проживання на території України заявника підтверджується копією трудової книжки заповненої на ім`я ОСОБА_1 , який з 1971 по 1989 роки був офіційно працевлаштований на території України, відомостями з Інформаційно-комунікаційної ситеми НП України, де зазначено про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився в с. Білогорівка Артемівського району Донецької області.

Слід також зазначити, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності Україниі - 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України. Без отримання вказаного документа ОСОБА_1 позбавлений можливості зареєструватися як внутрішньо переміщена особа, отримувати соціальні виплати тощо. Заявник у інший спосіб не може довести факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності Україниі - 24 серпня 1991 року, аніж звернення до суду.

Оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись Законом, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року на момент проголошення незалежності України.

Разом з цим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог заявника про встановлення факту постійного проживання на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року, оскільки для документування паспортом громадянина України достатньо встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року, що, зокрема, вбачається з відповіді заінтересованої особи ГУ ДМС України в Дніпроптервоській області.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог з підтсав вказаних вище.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 3, 76-81, 258, 259, 263-265, 293, 315-316, 318-319 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ГУ ДМС у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити частково.

2. Встановити факт постійного проживання на території України за адресою: с. Білогорівка, Артемівський (теперішня назва Бахмутський) район, Донецька область ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 станом на 24 серпня 1991 року.

3. У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк