Справа № 583/525/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Охтирської міської ради

про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2025 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що у позивача та відповідачки є спільна дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на час подання позову сторони проживають окремо, дитина проживає разом з батьком, який займається духовним, фізичним, інтелектуальним, моральним розвитком дитини, забезпечує матеріально. Інколи дитина залишається в матері. Відповідачка відмовляється надати письмову згоду на реєстрацію місця проживання дитини за адресою реєстрації батька, заперечує проти того, щоб син проживав з батьком. Між сторонами існує спір про визначення місця проживання дитини. Дитина бажає проживати разом з батьком - позивачем. Батько веде порядний спосіб життя, алкогольних чи наркотичних засобів не вживає, працює адвокатом, отримує пенсію за віком, має в користуванні автомобіль. Позивач створив належні умови проживання сина, допомагає сину готувати домашні завдання, забезпечує відвідування сином гуртків та репетиторів, син почуває себе добре в обстановці вдома з батьком. Вважає, що в найкращих інтересах дитини буде визначення місця проживання сина з батьком ОСОБА_1 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена в передбаченому законом порядку, в письмовій заяві просить справу розглянути у її відсутності, зазначивши, що з позовом згодна.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради в судовому засіданні просить врахувати при вирішенні справи висновок органу опіки та піклування, відповідно до якого позов про визначення місця проживання дитини разом з батьком - ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.10.2024 р. (а.с. 8).

Відповідно до інформації Відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради № 15-13/3369 від 27.09.2023 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно довідки виконавчого комітету Охтирської міської ради № 21 від 02.02.2025 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2024 р. проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Відповідно до довідки Охтирської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 8 Охтирської міської ради Сумської області № 01-32/361 від 10.10.2024 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в 6 класі Охтирської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 8, батько регулярно спілкується з класним керівником та учителями-предметниками щодо результатів навчання сина, цікавиться його особистими досягненнями та ставленням до навчання (а.с. 11).

Відповідно до листа Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Охтирської міської ради № 07-10/268 від 10.10.2024 р. ОСОБА_1 відмовлено в наданні адміністративної послуги (у реєстрації місця проживання з одночасним зняттям малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у зв`язку з подачею неповного пакету документів, а саме відсутні відомості про згоду матері ОСОБА_2 (а.с 9-10).

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доказів про наявність домовленості між батьками дитини щодо місця проживання малолітньої дитини матеріали справи не містять.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами четвертою - шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2024 р. проживає разом з батьком, який ним опікується, приділяє увагу питанню здоров`я дитини, його розвитку та вихованню. Батьком створено належні матеріально-побутові умови для утримання, виховання, всебічного розвитку та догляду за дитиною, підстав, які б перешкоджали проживанню дитини з батьком, не виявлено.

Це підтверджується також висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради 01-05/869 від 19.03.2025 року, відповідно до якого органом опіки та піклування було проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини в будинку батька за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що дитина проживає в даному будинку, цей будинок є для дитини рідним, поруч школа, в якій він навчається, поруч живуть його друзі, батьком створено належні матеріально-побутові умови для утримання, виховання, всебічного розвитку та догляду за дитиною, потреби дитини задовольняються. ОСОБА_3 навчається в 6 класі Охтирської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 8. Фахівцем із соціальної роботи КУ «Охтирський міський центр надання соціальних послуг» складено акт оцінки потреб дитини та надано висновок про спроможність позивача ОСОБА_1 виконувати обов`язки з виховання та догляду за дитиною. Мати дитини - ОСОБА_2 подала до органу опіки та піклування заяву про те, що не заперечує щодо визначення місця проживання сина з батьком. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради 01-05/869 від 19.03.2025 року орган опіки та піклування вважає, що позов про визначення місця проживання дитини разом з батьком - ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20) зазначається, що «відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією».

Малолітній ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що він бажає проживати разом з батьком. Своє бажання пояснив тим, що після розлучення батьків він деякий час проживав з мамою, але з вересня 2024 р. постійно проживає разом з батьком в будинку, де він весь час проживав з народження. Йому подобається жити з батьком, з батьком у нього гарні стосунки. Йому ( ОСОБА_6 ) зручніше добиратися до школи з будинку батька, так як він відвідує школу № 8, поряд проживають його друзі, в будинку батька є все необхідне, у нього є окрема кімната. З мамою він спілкується, відвідує її, батько не забороняє йому бачитись з мамою.

Суд вважає, що висловлене малолітнім ОСОБА_7 бажання жити з батьком є його самостійним рішенням, яке сформоване ним на підставі власної оцінки ситуації, яка склалась.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Враховуючи особисту прихильність дитини до батька, його бажання проживати з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність заперечень з боку матері щодо визначення місця проживання дитини з батьком та відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали б на її виховання та розвиток, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору.

ОСОБА_5 у судовому засіданні висловив своє бажання проживати разом із батьком. При цьому суд бере до уваги, що дитина, проживаючи з батьком, залишилася у звичному для неї середовищі, продовжує жити в тому ж місті, навчатися в тій же школі, в якій навчалася, спілкуватися зі своїми однокласниками.

Суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, який піклується про нього, відповідатиме найкращим інтересам дитини.

В контексті забезпечення права дитини на спілкування із матір`ю, а також права матері на виховання своєї дитини, суд зауважує, що ОСОБА_2 безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку свого сина, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким він буде проживати. Визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком не повинно негативно впливати на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/22963/21 (провадження № 61-12563св22).

На підставі викладеного, ст. ст. 7, 141, 161, 171 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова