Справа № 486/489/25
Провадження № 2-з/486/9/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м.Південноукраїнськ

Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савін О.І., розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за розпискою,

У С Т А Н О В И В:

У березні до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 1600 доларів США у рахунок погашення боргу за розпискою від 25.10.2024 року.

Також, разом з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій вона просить накласти арешт на всі рахунки та майно ОСОБА_2 в межах суми боргу в розмірі 1600 доларів США.

Заяву про забезпечення позову обґрунтувала тим, що предметом спору є стягнення на її користь грошових коштів в розмірі 1600 доларів США, які були надані ОСОБА_2 на строк до 27.11.2024 року та які остання не повернула. У неї є підстави вважати, що відповідач буде вчиняти будь-які дії, щоб ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки, як їй стало відомо, від самого відповідача, на даний час вона перебуває за кордоном в Польщі. До недавнього часу ОСОБА_2 працювала на посаді інженера ВП ПУ АЕС, але нещодавно написала заяву на звільнення чи на відпустку без збереження заробітної плати та зі слів відповідача виїхала з території України. Відповідач постійно вводив її в оману щодо повернення боргу, постійно змінюючи дати його повернення, а також те, що відповідач виїхала за кордон, припускає, що в боржниці може бути майно в Україні, яке вона може реалізувати або грошові кошти на рахунках, які може зняти, що взагалі унеможливить виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, та без фіксації судового процесу, згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та надані докази, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» пленум Верховного Суду України звертає увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення. Таке обґрунтоване припущення може будуватись на доказах, аргументах, поведінці відповідача чи третіх осіб у співставленні з обставинами конкретної справи та предметом спору.

Проте, позивачем не надано жодних доказів та не наведено переконливих аргументів, які би свідчили про дійсну ймовірність того, що відповідач приховує або має намір приховувати своє майно з метою ухилення від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Також, суд зазначає, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 залишила територію України та написала заяву про звільнення чи на відпустку без збереження заробітної плати.

Крім того, відсутність відомостей про належне відповідачу рухоме та нерухоме майно, не дає суду змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами. Також, відсутність цих даних призведе до фактичного невиконання забезпечення у зв`язку відсутністю відомостей про належне відповідачу рухоме та нерухоме майно на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви, оскільки позивачем не доведено, що заявлені вимоги є співмірними даним видам забезпечення позову.

До того ж, позивачем не надано належних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, виходячи з ціни позову.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149, 150, 247, 258, 259, 260 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за розпискою, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін