Провадження № 22-ц/802/267/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Власюк О. С.

з участю: представників позивача Чернобривцевої Г. В., Захарчук Н. В.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Волинського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів неправомірно отриманої допомоги по безробіттю за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року у складі судді Черняка В. В.,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2024 року Волинський обласний центр зайнятості звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 25.08.2023 ОСОБА_1 звернулась до Луцької філії Волинського обласного центру зайнятості (далі - позивач, ВОЦЗ) з метою пошуку роботи, подала заяву про надання статусу безробітної. Наказом №НТ230825 від 25.08.2023 відповідачу надано статус безробітної та призначено виплати допомоги по безробіттю з 26.08.2023. 24.11.2023 виплату вказаної допомоги було припинено (наказ №НТ221128 від 24.11.2023), з 26.12.2023 відповідачу припинено реєстрацію як безробітної особи у зв`язку з працевлаштуванням. В результаті опрацювання пам`ятки «Розслідування даними РЗО» встановлено, що відповідачу призначено пенсію за віком з 18.09.2023 (в період перебування на обліку як безробітної та отримання коштів допомоги по безробіттю).

Отримання пенсії за віком відповідачем відповідно до чинного законодавства є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення центру зайнятості про призначення пенсі свідчить про невиконання відповідачем своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

З огляду на викладене просив суд стягнути з відповідача на його користь неправомірно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 11469,46 грн., а також суму судових витрат у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинського обласного центру зайнятості кошти неправомірно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 11469 грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинського обласного центру зайнятості судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що недостовірних відомостей про себе вона не подавала, оскільки пенсія була їй призначена 20.12.2023. Також вказує, що в центру зайнятості були всі відомості щодо дати народження, наявності 8 дітей і тому позивач мав можливість припинити виплати по безробіттю з 18.09.2023 проте цього не зробив.

Позивач подав відзив, в якому вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що вже досліджувались в суді першої інстанції, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Також представник позивача подав до апеляційного суду клопотання в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без розгляду у зв`язку з тим, що вона подана з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В судовому засіданні представники позивача не підтримали клопотання про залишення апеляційної скарги без розгляду з огляду на наявність доказів про своєчасне подання апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.08.2023 ОСОБА_1 звернулась до Луцької філії Волинського обласного центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного та про призначення допомоги по безробіттю.

Відповідно до наказу № НТ230825 Луцької філії ВОЦЗ від 25.08.2023 на підставі ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» ОСОБА_1 надано статус безробітного.

Згідно з Наказом № НТ230825 Луцької філії ВОЦЗ від 28.08.2023 з урахуванням частин 1, 2, 3 ст. 22 та частини 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідачу призначено допомогу по безробіттю.

24.11.2023 виплату вказаної допомоги ОСОБА_1 було припинено (наказ №НТ221128 Луцької філії ВОЦЗ від 24.11.2023, а з 26.12.2023 відповідачу припинено реєстрацію як безробітної особи у зв`язку з працевлаштуванням (Наказ № НТ231227 Луцької філії ВОЦЗ від 27.12.2023).

З акту розслідування страхових випадків Луцької філії ВОЦЗ № 13 від 26.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на обліку Луцької філії ВОЦЗ як безробітна з 25.08.2023 по 26.12.2023 та отримувала допомогу по безробіттю в той час як особі була призначена пенсія за віком з 18.09.2023.

Згідно з довідкою ГУПФУ у Волинській області від 08.03.2024 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ у Волинській області та одержує пенсію за віком (мати 5 і більше дітей, особливі заслуги перед Україною) з 18.09.2023 довічно.

Вказане також стверджується інформацією з ГУПФУ у Волинській області від 21.03.2024.

Згідно з Наказом № НТ240416 Луцької філії ВОЦЗ від 16.04.2024 ОСОБА_1 зобов`язано повернути кошти у встановленому порядку, відповідно до розрахунку суми повернення допомоги по безробіттю сума до повернення становить 11469,46 грн.

На адресу відповідача позивачем було направлено повідомлення з пропозицією добровільного повернення коштів. Станом на дату розгляду справи вказані кошти не повернуті.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з 14 лютого 2020 року призначена пенсія за віком, про що вона не повідомила центр зайнятості, що свідчить про невиконання відповідачем своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» і є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення за період з 18.09.2023 по 24.11.2023. Суд вважав доведеним факт недобросовісності з боку набувача - відповідача.

Такий висновок суду є правильним та відповідає фактичним обставинам справи.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого)без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 7 частини першої наведеної статті передбачено, що зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Умови виплати допомоги по безробіттю визначені статтею 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: 1) закінчення строку її виплати; 2) припинення реєстрації безробітного відповідно до статті 45 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Згідно з частинами другою, третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов`язана повідомити про це державну службу зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Виходячи із наведених законодавчих положень, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного центру, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.

Згідно з приписами ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

У суді апеляційної інстанції відповідач пояснила, що їй було відомо, що після досягнення 50 років вона матиме право на отримання пенсії за віком як мати, що народила і виховала більше п`яти дітей. Також їй було відомо, що пенсія по віку може бути призначена не з часу подачі заяви, а з часу досягнення 50 років, в разі дотримання нею певних умов подачі документів. Разом з тим, відповідач не повідомила державну службу зайнятості при зверненні за виплатою допомоги, та після її призначення, що вона є багатодітною матір`ю яка народила та виховала більше п`яти дітей до досягнення шестирічного віку, не подала до служби свідоцтв про народження дітей та не повідомила про вказані обставини державну службу зайнятості письмово.

Наведеним спростовуються аргументи апеляційної скарги про те, що Волинський обласний центр зайнятості мав можливість самостійно припинити виплату допомоги.

На думку апеляційного суду такі обставини вказують на недобросовісність відповідачки, якій було надано статус безробітного та призначено державну допомогу, що дає підстави для стягнення з ОСОБА_1 виплачених коштів, як безпідставно набутих, про що правильно зазначив суд в оскарженому рішенні.

Аргументи апеляційної скарги про те, що лише в грудні місяці 2023 року їй було виплачено пенсію, яка призначена з часу досягнення нею 50 річного віку, не спростовують доводів позивача щодо наявності підстав для стягнення безпідставно виплачених коштів у зв`язку із недобросовісністю дій відповідачки, оскільки правове значення має не дата виплати пенсії, а та обставина, чи виконала відповідачка обов`язок щодо своєчасного подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що таких відомостей відповідачка не подавала взагалі.

Та обставина, що місцевий суд ухвалив рішення 04 грудня 2024 року, у той час як згідно з ухвалою суду справа призначена до розгляду на 05 грудня 2024 року, не слугує підставою для скасування рішення суду, оскільки такими діями права відповідачки порушені не були, остання скористалась правом подати відзив на позовну заяву, відповідачці не було створено перешкод для реалізації інших процесуальних прав. Крім того, в апеляційному суді справа розглянута з викликом сторін, що забезпечило сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними законом.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 365,368,374,375,389,390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: