Справа № 465/3568/22 Головуючий у 1 інстанції: Величко О. В.
Провадження № 22-ц/811/289/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , особи яка не брала участі у справі, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2024 року, повний текст якого складений 26.12.2024 в складі судді Величка О.В. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,-

встановив:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 16.10.2019 при отриманні рахунку за житлово-комунальні послуги за вересень 2019 року, як співвласник кв. АДРЕСА_1 , він дізнався, що ЛКП «Навколо базару» 22.07.2019 провело збори власників будинку та уклало із собою договір на управління будинком. Після подання інформаційного запиту 25.10.2019 позивач отримав копію протоколу зборів власників будинку на АДРЕСА_2 , №205 від 22.07.2019 та договору з управління будинком на АДРЕСА_2 з додатками. При спілкуванні з іншими співвласниками будинку виявив, що збори власників будинку на АДРЕСА_2 22.07.2019 не відбувались, а протокол №205 від 22.07.2019 має ознаки сфальсифікованого.

По факту фальсифiкацiї зборів власників будинку позивач звернувся у Франківський відділ поліції міста Львова. Згідно проведеної працівниками поліції перевірки отримано письмові пояснення від ОСОБА_3 , який фактично визнав, що у жодних зборах 22.07.2019 участі він не приймав, в протоколі №205 від 22.07.2019 під прізвищем ОСОБА_3 стоїть його підпис, зроблений ним власноручно 01.09.2019 під час підписання договору управління будинком на АДРЕСА_2 з ЛКП «Навколо базару».

Таким чином, в протоколі № 205 від 22.07.2019 було сфальшовано 14,366 голоса ОСОБА_3 , що становить 2,64% голосів власників будинку, сфальшовано факт присутності на цих зборах та в цілому факт проведення зборів 22.07.2019. Окрім цього, попри відсутність підписів в протоколі № 205 інших співвласників кв. АДРЕСА_3 , їх голоси - 28,73, що становить 5,288%, враховано при голосуванні «за» прийняття рішення. Отже, як зазначає позивач, в протоколі по кв. АДРЕСА_3 сфальшовано 43,1 голоси, що становить 7,91% від загальної кількості голосів власників будинку.

Позивач наполягає на тому, що виготовлений протокол № 205 від 22.07.2019 є з ознаками фіктивного, в який внесено неправдиві відомості з підробленими підписами з метою отримання коштів та винагороди від співвласників будинку на АДРЕСА_2 . Оскільки невідповідність протоколу чинному законодавству є, на думку позивача, очевидною, то в діях Управителя (ЛКП "Навколо базару") вбачається використання завідомо підробленого документу. Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним рішення загальних зборів співвласників будинку на АДРЕСА_2 від 22.07.2019, скасувати Протокол № 205 від 22.07.2019 зборів власників будинку на АДРЕСА_2 та відповідний Договір управління з ЛКП "Навколо базару" від 01.09.2019.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, ознайомившись із таким, вважає, що суд ухвалив рішення про її права та інтереси, поклавши на неї якісь обов`язки, без її участі.

Звертає увагу, що ключовим питанням у даній справі було встановити на якій підставі відповідач вирішив, що є представником співвласників будинку при укладенні ним договору управління будинку, встановлення тарифів та винагороди управителю, якщо збори співвласників будинку 22.07.2019 не відбулися і відсутній протокол загальних зборів та кворум для прийняття рішень.

Підтримує позовні вимоги, вважає, що суд проігнорував свідчення чотирьох співвласників, загальна частка яких становить 25% будинку та не залучив її до участі у справі.

Протокол № 205 від 22.07.2019 є нікчемним та не може називатися протоколом зборів співвласників, оскільки не містить обов`язкових реквізитів.

Позов пред`явлено до ОСОБА_3 , який згідно наданих суду доказів причетний до фальсифікації протоколу та будучи обізнаним, що збори не відбулися, підписав договір з ЛКП «Навколо Базару» на умовах, які не затверджувалися зборами, а в частині винагороди не розглядалися взагалі.

Суд не надав оцінку протиправності дій відповідача.

Вважає, що її статус у даній справі можна оцінювати, як потерпіла, оскільки внаслідок дій відповідача їй завдана матеріальна шкода у вигляді неіснуючого боргу перед ЛКП «Навколо Базару».

Зазначає, що з 23 співвласників будинку, 13 є недоступними.

Звертає увагу, що суд не навів жодної норми права, яка б визначала, що протокол зборів №205 від 22.07.2019 відповідає вимогам закону та є чинним.

Покликається на судове рішення Галицького районного суду м. Львова у справі №461/10047/23.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2024 року, позов задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

11.02.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на обставини спірних правовідносин, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Учасники справи будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 25 березня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 звернувся до суду як фізична особа - співвласник багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, предметом позовних вимог є визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників будинку на АДРЕСА_2 від 22.07.2019, скасування протоколу № 205 від 22.07.2019 зборів власників будинку на АДРЕСА_2 та договору управління з ЛКП «Навколо Базару» від 01.09.2019.

Враховуючи наведене, суд вказав, що належним відповідачем у даній справі при оспорюванні порушення порядку проведення зборів співвласників будинку про визначення управителя відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є інші співвласники, які приймали рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 від 22.07.2019 та результатів письмового опитування.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 у даних правовідносинах не є належним відповідачем, оскільки ті підстави, на які посилається позивач у своїх позовних вимогах щодо порушення порядку проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку, є підставами для з`ясування обставин порушення порядку проведення зборів співвласників будинку про визначення управителя згідно вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Більше того, оспорюваний протокол № 205 від 22.07.2019 підписаний двадцятьма особами.

Оскільки суд не вправі з власної ініціативи залучати у справі відповідачів та співвідповідачів, а має право залучити їх тільки за клопотанням позивача, на стадії підготовчого провадження позивачу ОСОБА_2 роз`яснено відповідне право, однак, позивач заявив, що залучати до справи інших співвідповідачів не бажає, оскільки це зумовить необхідність явки сусідів у судові засідання, частина з яких не бажає брати участі у вирішенні спірних правовідносин, відтак залучати до участі у справі інших відповідачів, співвідповідачів позивач категорично відмовився.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо з`ясування обставин порушення порядку проведення зборів співвласників будинку про визначення управителя не можуть бути розглянуті по суті у зв`язку з заявленими вимогами до неналежного відповідача, тому відмовив у задоволенні позовних вимог, що не позбавляє позивача права в подальшому звернутися з даними вимогами до належного відповідача (відповідачів).

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджуєтьсяз правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження№ 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження№ 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження№ 14-338цс18) та від 04 червня2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження№ 12-304гс18).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

З наявного у матеріалах справи протоколу № 205 від 22.07.2019 зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що зборами прийнято рішення про визначення управителя багатоквартирного будинку та затверджено умови договору з управителем, вирішено питання передачі протоколу зборів співвласників на зберігання до виконавчого комітету ЛМР, обрано уповноважену особу співвласників під час укладення, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням (а.с. 9-12).

01.09.2019 між ЛКП «Навколо Базару», в особі директора Пеха А.В. та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в особі ОСОБА_3 , укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с. 14-20).

Відповідно до протоколу зустрічі представників ЛМР з мешканцями будинку АДРЕСА_2 від 17.06.2020, співвласники квартир і нежитлових приміщень, які були присутні на зустрічі, підтвердили свої підписи у протоколі № 205 від 22.07.2019 (а.с. 74-76).

Також, у матеріалах справи наявні особисті розписки відповідних осіб, які запевняють, що підписи у протоколі № 205 від 22.07.2019 проставляли особисто та визнають такі дійсними (а.с. 67-68).

В свою чергу, до матеріалів справи долучено довідки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , які зазначають, що оскільки протокол № 205 має ознаки сфальсифікованого, мешканцям незаконно виставлені повідомлення про необхідність оплати житлово-комунальних послуг (а.с. 60-62).

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_2 свої вимоги зводить до того, що протокол загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку № 205 від 22.07.2019 має ознаки фіктивного, в який внесено неправдиві відомості з підробленими підписами з метою отримання коштів та винагороди від співвласників будинку на АДРЕСА_2 , тому просить визнати недійсним рішення загальних зборів співвласників будинку на АДРЕСА_2 від 22.07.2019, скасувати Протокол № 205 від 22.07.2019 зборів власників будинку на АДРЕСА_2 та відповідний Договір управління з ЛКП "Навколо базару" від 01.09.2019.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила таке, як особа, яка не брала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси, до апеляційної скарги долучила копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з яким є власницею 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , тобто співвласницею квартири із позивачем ОСОБА_2 , тому апеляційне провадження у справі відкрито, а відповідні доводи скарги підлягають перевірці.

Іншими словами, незважаючи на те, що цивільний процес носить диспозитивний характер, оскаржуване рішення не є зобов`язальним, оскільки у задоволенні позову відмовлено і таке не оскаржується позивачем, колегія суддів, з метою виключення формального підходу до права на судовий захист чи оскарження судового рішення в апеляційному порядку, розглядає подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу.

З матеріалів справи та оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; інші права, визначені законом. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. Положеннями цієї статті визначено, зокрема, що відноситься до повноважень зборів співвласників, а аткож порядок прийняття рішень.

Згідно із ч. 4 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. Такою уповноваженою особою може бути: співвласник багатоквартирного будинку; управитель багатоквартирного будинку; уповноважений орган управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; правління житлово-будівельного кооперативу; інша фізична чи юридична особа, уповноважена рішенням співвласників (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку). У разі укладення колективного договору до відносин між співвласниками багатоквартирного будинку та уповноваженою співвласниками особою застосовуються положення Цивільного кодексу України про доручення, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З врахуванням наведеного та за відсутності належних доказів про те, що співвласники квартир багатоквартирного будинку не підписували протокол № 205 від 22.07.2019, належними відповідачами у даній справі при оспорюванні порушення порядку проведення зборів співвласників будинку про визначення управителя відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є співвласники, які приймали відповідне рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах.

Разом з цим, позовні вимоги пред`явлені лише до одного учасника зборів відповідно до оскаржуваного протоколу № 205 від 22.07.2019, який слідуючи такому обраний уповноваженою особою співвласників під час укладення, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням тобто лише виконав волю співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що відповідач ОСОБА_3 у даних правовідносинах не є належним відповідачем, оскільки предмет та зміст спору, а саме вимоги щодо порушення порядку проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку, є підставами для з`ясування обставин порушення порядку проведення зборів співвласників будинку про визначення управителя відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відтак рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пред`явлення таких до неналежного відповідача є обґрунтованим.

На спростування зазначених висновків апелянт ОСОБА_1 не навела необхідних та належних аргументів.

Окремо колегія суддів зауважує, що предмет доказування і предмет позову виступають ключовими орієнтирами при визначенні меж здійснення судочинства. Повне, своєчасне і належне використання судом «предмету доказування» є запорукою реалізації принципу процесуальної економії та є гарантією дотримання права сторін на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Так, за висновками, які містяться, зокрема, в постановах від 02 жовтня 2019 року у справі №501/1571/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2446/17, Велика Палата Верховного Суду вказала про розгляд господарськими судами спорів у правовідносинах, які стосуються порядку створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, з огляду на характер спірних правовідносин, оскільки такі спори виникають при здійсненні права управління юридичною особою, а тому є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої ГПК України) незалежно від суб`єктного складу такого спору.

Аналогічні висновки містяться і у постанові КГС ВС від 23.06.2021, справа № 920/26/21.

В свою чергу, як встановлено апеляційним судом, предметом спору у цих правовідносинах є питання пов`язані з рішенням загальних зборів співвласників будинку та управління цим будинком ЛКП "Навколо базару", тобто позивач, а також апелянт ОСОБА_1 намагаютьсяреалізувати свої права на участь в управлінні будинком, що свідчить про наближеність до спорів, пов`язаних з діяльністю юридичної особи та дає підстави для висновку про необхідність розгляду даного спору за правилами господарського судочинства.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів про існування юрисдикційного конфлікту, оскільки докази звернення до господарського суду з відповідними вимогами, учасники справи не надали, колегія суддів вважає, що на майбутнє стороні позивача необхідно визначитися із суб`єктним складом спору та юрисдикцією такого, оскільки такий має бути розглянутий за правилами господарського судочинства.

З врахуванням наведеного та з метою уникнення будь якої преюдиції у майбутньому, колегія суддів не надає оцінку доказам та обставинам, якими сторони обгрунтовують свої доводи.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 березня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк