20.03.2025 Єдиний унікальний номер 241/1284/20
Справа № 241/1284/20
Провадження № 2в/205/10/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судового засідання Киричок Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 241/1284/20 за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року представник заявника звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною заявою.

В обґрунтування заяви зазначив, що заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 10.12.2020 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 23 258,73 грн. було задоволено та вирішено питання розподілу судових витрат. Вказане рішення суду набрало законної сили 11.01.2021 року, виконавчий лист не отримувався. У зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України судові справи, які знаходилися у провадженні Першотравневого районного суду Донецької області не вивезені із зони бойових дій та не передані до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Першотравневого районного суду Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Враховуючи викладене, представник заявника звертається до суду та просить відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 241/1284/20.

13.03.2025 року суддею було зроблено запит до Маріупольської міської ради щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання/перебування відповідача.

20.03.2025 року до суду надійшла відповідь Маріупольської міської ради.

В судове засідання представник заявника не з`явився, у прохальній частині заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з`явились. Про день, місце та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили, будь-яких заяв від них не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ст. 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Частинами 1, 2 статті 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження.

Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

Враховуючи встановлені ч. 3 ст. 493 ЦПК України обмежені терміни розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження, суд має констатувати вжиття всіх можливих заходів, направлених на відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Першотравневого районного суду Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Судом встановлено, що заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 10.12.2020 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 23 258,73 грн. було задоволено та вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 5-7). Вказане рішення суду набрало законної сили 11.01.2021 року.

Також суд звертає увагу, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень по вказаній справі наявні наступні процесуальні документи:

- ухвала судді Першотравневого районного суду Донецької області від 18.08.2020 року про відкриття провадження по справі та призначення судового засідання;

- заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 10.12.2020 року.

Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 року № 1007) (далі - Порядок).

Згідно із абз. 4 п. 3 Порядку електронна копія судового рішення - складений в суді у вигляді електронних даних ідентичний судовому рішенню за документарною інформацією та реквізитами електронний документ, засвідчений електронним цифровим підписом особи, що підписала зазначене рішення, який може бути перетворений електронними засобами у візуальну форму.

При вирішенні питання щодо можливості відновлення втраченого судового провадження судом врахована наявність вищевказаних процесуальних документів, а також судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що наявні в справі про відновлення втраченого провадження копії документів, є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження в частині рішення суду, оскільки будь-яких інших документів матеріали справи не місять, таких документів не було надано і іншими учасниками справи, а тому суд вважає за можливе відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 241/1284/20 в частині судового рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 15, 247, 488-495 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 241/1284/20 за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Відновити втрачене судове провадження в цивільній справі № 241/1284/20, яка розглядалась Першотравневим районним судом Донецької області за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині заочного рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 10.12.2020 року у справі № 241/1284/20, згідно тексту якого:

«

241/1284/20

2/241/344/2020

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року смт. Мангуш

Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Чудопалової С.В.

при секретарі Небиліченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2020 позивач АТ «Акцент-банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.06.2018 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC0 та отримання кредитної картки, відповідно до чого останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак взяті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 22.06.2020 складає 39480,54 грн, з яких: 23258,73 грн заборгованість за кредитом, 16221,81 грн заборгованість за відсотками. Просив стягнути вказану заборгованість, а також судові витрати з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надавала.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням по справі заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За ч. 1, 2 ст. 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За ч. 1 ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

На підставі ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

На підставі ч. 2 ст. 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК.

На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, 29.06.2018 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву з АТ «Акцент-Банк» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивача. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які погодилась отримати шляхом роздруківки з сайту позивача. Також ОСОБА_1 у заяві зазначила, що погоджується із тим, що їй були роз`яснені умови кредитування, відомості про сукупний розмір кредиту, а також, що вона отримала пам`ятку про умови кредитування на момент підписання заяви-анкети (а. с. 6).

До заяви-анкети від 29 червня 2016 року банк додав Витяги з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною картою «Універсальна Gold», які не містять ані дати складання таких умов чи тарифів, ані підпису позичальника про ознайомлення із ними (а. с. 13-14).

Суд зауважує, що у анкеті-заяві позичальника від 29 червня 2018 року ані розмір кредиту, ані строк його надання, ані процентна ставка, ані розмір пені не було зазначено.

Також суд звертає увагу на те, що до позову представником позивача не було додано Пам`ятки клієнта, що за анкетою-заявою від 29 червня 2018 року є складовою частиною укладеного кредитного договору.

Крім того, за умовами та правилами надання банківських послуг, доданих до позову, вбачається, що за п. 1.1.3.2.3 банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку за п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. При цьому право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в однобічному порядку, а за п. 2.1.1.2.4 підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (а. с. 9).

Натомість наявні у справі документи не містять доказів повідомлень позичальника ані про встановлення розміру відсоткової ставки за користування кредитом, ані про зміну такого розміру відсоткової ставки.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася із ними та погодилася на них, підписуючи заяву-анкету 29 червня 2018 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивача, а також що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів у червні 2018 року містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначених банком розмірах.

Крім того суд звертає увагу на те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано представниками позивача при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до наявних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

За таких встановлених судом обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Отже, надані представниками позивача Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Так, враховуючи викладене, зважаючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не були повернуті, а також виходячи з положень ч. 2 ст. 530 ЦК, за змістом якої, якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, то наведене свідчить про порушення прав банку в частині необхідності повернути позивачу отримані відповідачем кредитні кошти.

Таким чином суд вважає, що за матеріалами справи було встановлено факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 у кредит у позивача, внаслідок чого наявні підстави для стягнення грошових коштів з відповідача на користь банку, отриманих останньою у позику.

Отже, підсумовуючи викладене, вбачається, що існують підстави для задоволення позову АТ «Акцент-Банк» лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу з наданого кредиту в сумі 23258,73 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачу понесених судових витрат у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2102,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 23258,73 грн. *100% : 39480,54 грн. ціни позову = 58,91%), тобто 58,91% від ціни позову (58,91% *2102,00 грн. :100%), що складає 1238,28 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 19, 28, 184 ЦПК України, ч.3 ст.526, 549,1049, 1050, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC0 від 29.06.2018, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 23258 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят вісім) гривень 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» судовий збір у розмірі 1238 (одна тисяча двісті тридцять вісі) гривень 28 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя С.В. Чудопалова»

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Федотова В.М.

.