Справа № 752/6015/25
Провадження № 2-з/752/48/25
У Х В А Л А

14.03.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря Пастух З.Ф.,

розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и в:

в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації.

Відповідно до поданої заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 1/2 частки дійсної вартості транспортного засобу DAF CF 85.410, об`єм двигуна 12900, (2011 рік випуску), № шасі НОМЕР_1 , у розмірі 1/2 загальної вартості майна, а саме: 529 880, 50 гривень.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Чекулаєва С.О.

Ухвалою від 14.03.2025 в справі відкрито провадження; справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

При зверненні до суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль DAF CF 85.410 (2011 року випуску), № шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що з 04 серпня 2018 року сторони у даній справі перебувають у шлюбі. Від шлюбних відносин дітей у них немає. Починаючи з липня 2024 року позивач та відповідач не проживають спільно, перестали вести спільне господарство.

26 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м Києва з позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішення у справі станом на день подання цього позову, не ухвалено.

Починаючи з 04.08.2018 року до 26.02.2025 року сторонами було набуто, серед іншого, рухоме майно: автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель GL 350, (2009 рік випуску), № куз. НОМЕР_2 ; автомобіль марки DAF модель CF 85.410, (2011 рік випуску), № шасі НОМЕР_1 .

На даний час ОСОБА_2 безперешкодно, на власний розсуд може розпорядитись цим майном подружжя. Таке припущення обґрунтовується тим, що він 23.07.2024 року відчужив без згоди дружини інший автомобіль марки: MERCEDES-BENZ GL 350 2987.

З огляду на це, отримавши позовну заяву ОСОБА_1 (будучи обізнаним про майнові претензії з боку дружини), відповідач матиме можливість відчужити (продати) на користь третіх осіб (добросовісних набувачів) спірний автомобіль.

Відтак, жодних обмежень для здійснення перепродажу майна у ОСОБА_2 наразі немає. Більше того, на веб-сайті «https://auto.ria.com/» уже наявне оголошення про продаж спірного автомобіля, яке розміщено за посиланням: «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Зважаючи на викладене, вжиття заходів забезпечення позову у даній справі є необхідним.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З аналізу положень статті 149 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

У відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України видами забезпечення позову є, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд наголошує, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При розгляді заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову суд встановив, що між сторонами існує спір щодо поділу та компенсації вартості майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме DAF CF 85.410, об`єм двигуна 12900, (2011 рік випуску), № шасі НОМЕР_1 .

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, яке є предметом спору у даній справі, суд вважає співмірними заходами забезпечення, які відповідають характеру спірних правовідносин і зможуть забезпечити в подальшому виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, предмет позову, беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому унеможливити виконання рішення у даній справі і призвести до відчуження майна, що є предметом поділу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення даного позову.

Керуючись ст.ст.149, 150, 151 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації задовольнити.

Накласти арешт на:

автомобіль DAF CF 85.410, об`єм двигуна 12900, (2011 рік випуску), № шасі НОМЕР_1 .

Стягувачем за даною ухвалою є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .), а боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить 3 (три) роки.

Суд роз`яснює, що у відповідності до частини четвертої статті 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: С.О. Чекулаєв