Справа № 369/5655/25
Провадження № 2-з/369/16/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Маліченко Людмила Трифонівна звернулася 01.04.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що заявник ОСОБА_1 має намір звернутися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу, Київської області Мізірної Яни Володимирівни про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 до моменту реєстрації шлюбу, а саме-12 вересня 2020 року, визнання спільною сумісною власністю, збудований разом та введений в експлуатацію, під час сумісного проживання однією сім`єю без укладання шлюбу, житловий будинок, загальною площею 179.3 кв.м., житловою площею-86.9 кв.м. з свердловиною, який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер::01:001:01:32 за адресою: АДРЕСА_1 , визнання недійсним договору дарування будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений та зареєстрований за №1424 11.03.2025 приватним нотаріусом Мізірною Яною Володимирівною, Бучанського районного нотаріального округу, Київської області.

Представник заявника пояснила, що заявниця тривалий час проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, під час такого проживання вони за спільні кошти придбали земельну ділянку в с. Гореничі, Бучанського району, Київської області та почали власними силами та за допомогою брата Заявниці та його товариша будувати житловий будинок за розробленим проектом Заявниці, що підтверджується фото скріншотів. Будинок було введено в експлуатацію та зареєстровано на ОСОБА_2 до укладення шлюбу. Оскільки між ними були фактично сімейні стосунки, заявниця не вбачали нічого погано з того. Потім вони 12 вересня 2020 року уклали шлюб та продовжили оздоблювати будинок, але у них почалися розбіжності в поглядах щодо інтер`єру, облаштування будинку, встановлення моделі опалення та ін. Спочатку це були незначні сварки, Заявниця вибачила чоловіка і у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 , а пізніше дійшло до того, що Заявниця неодноразово викликала поліцію, оскільки відносно неї вчинялося постійно домашнє насильство.

Врешті решт заявниця наважилася знайти захист та звернулася до центру підтримки жінок з дітьми, постраждалих від домашнього насилля. Працівники центру вивезли її разом з донькою до центру, де вона наразі і перебуває.

Після того, як Заявниця вже перебувала в центрі, від брата чоловіка ОСОБА_5 на її номер телефону, в одну із соціальних мереж, надійшло повідомлення про те, що в будинку власниця, всі замки змінено, спілкування через адвоката. Як з`ясувалося, 11.03.2025 ОСОБА_2 подарував будинок своїй матері ОСОБА_3 , яка достеменно знала про те, що Заявниця будувала цей будинок разом з її сином, отже була обізнана та розуміла, що позбавляє власності і дружину сина і її доньку та свою онуку.

Отже, заявниця має намір звернутися до суду з відповідним позовом, яким насамперед має на меті захистити своє право власності на нерухоме майно, яке було порушене внаслідок укладеного оспорюваного договору дарування між її чоловіком та її свекрухою(майбутніми відповідачами) , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 26.03.2025, та надає право обдарованій ОСОБА_3 на вільне розпорядження цим майном, в тому числі на його відчуження, що неодмінно призведе до додаткових матеріальних, моральних та часових витрат Заявниці для захисту своїх майнових прав.

На підставі зазначеного, заявник просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження: житлового будинку, загальною площею 179.3 кв.м., житловою площею-86.9 кв.м. з свердловиною, який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер::01:001:01:32 за адресою: АДРЕСА_1 , власницею якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини першої ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи заявника, матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин ; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 році у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 419640549, сформованої 26.03.2025 року, житловий будинок, загальною площею - 179.3 кв.м., житловою площею - 86.9 кв.м. з свердловиною, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:001:01:32, належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить заявник, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів майбутнього позивача, та вважає за можливе заяву про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

З поданої заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що у разі прийняття рішення на користь позивача можуть виникнути труднощі у подальшому при виконанні такого рішення.

При цьому, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача ОСОБА_3 на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, - задовольнити.

Заборонити до набрання судовим рішенням законної сили у даній справі ОСОБА_3 вчиняти дії щодо відчуження житлового будинку, загальною площею - 179.3 кв.м., житловою площею - 86.9 кв.м. з свердловиною, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:001:01:32, який належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суддя А.В. Янченко