"27" березня 2025 р. Справа № 363/688/25
27 березня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
судді Олійник С.В.,
за участі секретаря Онопрієнка І.О.,
стягувача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Вишгороді заяву боржника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення,
ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу.
В обґрунтування заяви посилається на те, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.03.2025 скаргу стягувача ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду, питання розподілу судових витрат судом не вирішувалось. Зазначає, що ним понесено витрати на правничу допомогу у вигляді гонорару адвоката у розмірі 5000 грн.
Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, вважає її безпідставною та необґрунтованою.
Боржник ОСОБА_2 та представник боржника ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі.
Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних відносин, докази, на підставі яких встановлені обставини справи.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.03.2025 скаргу стягувача ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
Згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2025, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Бойчук і партнери» та ОСОБА_2 , за надання правової допомоги, вказаної у п.2.1. цього договору клієнт зобов`язується оплатити гонорар за складання та подання до суду заперечення на скаргу ОСОБА_1 , та допомогу у збиранні доказів задля складання заперечення 5000 грн (а.с. 76)
Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За правилами ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Згідно роз`яснень викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Відповідно до ч. 1.ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Щодо заявлених вимог суд дійшов наступних висновків за результатами розгляду.
За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити: які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими; чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду; чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Процесуальні дії стягувача, спрямовані на захист її порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.
Серед іншого слід зауважити, що у цій справі суд при розгляді справи не встановлював зловживання процесуальними правами з боку стягувача, не застосовував до неї будь - яких заходів у зв`язку зі зловживанням правами та скаргу залишив без розгляду за заявою стягувача, а не через зловживання ним процесуальними правами.
Отже, підстав для констатування факту необґрунтованості дій стягувача у зв`язку із зверненням до суду з цією скаргою та із заявою про залишення її скарги без розгляду не встановлено. Зворотного боржником не доведено.
Також стороною боржника не доведено та не зазначено дії стягувача при зверненні до суду, які є необґрунтованими та недобросовісними. Також не доведено чи були дії стягувача умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується.
Жодних доказів, які вказували на необґрунтованість дій стягувача боржником не надано.
У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, лише внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.01.2021 у справі №521/3011/18.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів із вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Залишення скарги без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.
Подання заяви про залишення скарги без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії стягувача, адже це її право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень у його реалізації.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 142, 257, 260, 270, 353 ЦПК України, суд
У задоволенні заяви боржника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в чатині стягнення витрат на правову допомогу у справі за скаргою стягувача ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Олійник