Справа № 215/4610/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого - судді Квятковського Я.А.

за участю: секретаря Ковалєвської С.А.

позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2024 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього сила ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову вказує, що під час перебування у шлюбі, у сторін народилисося двоє синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20000 року проживали у цивільному шлюбі. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, що становить 134290,55 грн. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості їх станом здоровя, матеріально не допомагає, не піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток та підготовкою до дорослого життя займається батько. На підставі цього позивач просить позбавити батьківських прав відповідача.

Ухвалою суду від 22.08.2024 відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове на 19.09.2024.

19.09.2024 справу знято з розгляду на 04.10.2024.

13.09.2024 від виконкому Тернівської районної у місті ради надійшов висновок в якому прийняття рішення покладають на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини.

02.10.2024 від ОСОБА_4 надійшов відзив, де остання зазначає, що вона категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно дітей.

05.06.2024 у судовому засіданні розгляд справи відкладено на 09.07.2024.

09.07.2024 справу знято з розгляду на 04.09.2024.

04.10.2024 у судовому засіданні розгляд справи відкладено на 15.11.2024.

Ухвалою суду від 15.11.2024 закрито підготовче провадження, та призначено судовий розгляд справи 16.01.2025.

16.01.2025 у судовому засіданні оголошено перерву на 17.03.2025.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачка в судове засідання з`явився, позов не визнала. зазначила, що вона є біологічною матірю дітей. Тривалий час вона їх доглядала і виховувала, але через сімейну зраду вирішила розірвати шлюбні відночсини і залишити дітей з батьком. Через деякий час усвідомила свою помилку, намагалась спілкуватись з дітьми як очно так і по телефону. Але дітей їй не надавав позивач для побачень, тому вона звернулась до виконкому про встановлення відповідних днів для побачень. Це рішення також відповідачем не виконувалось. На цей час у неї наявний борг по аліментам через відсутність роботи, але вона почала його погашати. Неодноразово приходила ло ліцею і школи , цікавилась навчанням дітей.

Представник третьої особи - виконкомуТернівської районної у місті ради в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що з 2000 року сторони проживали в цивільному шлюбі, від цивільних відносин мають двої синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,5).

Згідно виконавчого листа від 03.12.2014, виданого Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, з ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають разом з батьком за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.6, 7, 8).

Позивач офіційно працевлаштований, що підтверджується характеристикою (а.с.10).

Згідно довідки № 146 від 12.02.2024, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 є учнем Комунального закладу освіти «Криворізький ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою», (а.с.12).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів борг станом на 01.11.2024р. становить 192940,55 грн., (а.с. 13-18, 139). Відповідачем сплачено алміентів в сумі 1500 грн. 15.03.2025, а.с.165.

Згідно висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 22.12.2023 р., спеціалістами служби було проведено бесіду з ОСОБА_4 , яка пояснила, що не заперечує щодо проживання дітей з батьком, але бажає спілкуватися з неповнолітнім сином ОСОБА_7 , тому у серпні 2016 року зверталась до виконкому районної у місті ради для визначення способу її спілкування з Захаром і відповідне рішення було прийнято. Рішення щодо позбавлення батьківських прав залишають на розсуд суду (а.с. 89).

Відповідно Акту обстеження умов проживання від 09.02.2024, квартира, де проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , перебуває у задовільному стані, у квартирі є всі необхідні меблі, у дітей є своя кімната, в квартирі маються продукти харчування (а.с. 88).

Позивач отримує соціальну допомогу через несплату аліментів, а.с.132 .

Оцінка суду.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком (матірю) обов`язків по вихованню, а також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 61-36905св18.

Водночас, згідно правової позиції Верховного суду, під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайній спосіб впливу та захисту прав дитини.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17 (провадження N 61-2175св20).

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо і систематично. Надані до суду характеристики з навчальних закладів щодо дітей не містять данних, що відповідачка не зявлялася до учбових закладів і не цікавиться навчанням дітей. Водночас, як випливає з матеріалів справи відповідачка намагалась спілкуватись з дітьми, у звязку з чим зверталась до органу опіки і піклування.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки, як матері дітей, заходів впливу у вигляді попередження з боку державних органів , накладення адміністративних чи кримінальних стягнень, проведення бесід органу опіки та піклування , тощо.

Так само не зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав і у висновку органи опіки і піклування, наданому до суду .

На думку суду, постійне проживання дітей з батьком, наявність заборгованості по аліментам і думка самих дітей не може бути достатньою підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки.

Надані представником позивача відомості, які позитивно характеризують самого позивача, не стосується предмету доказування у вказаній справі і не свідчать про факт свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо дітей.

Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідача відносно своїх синів є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно синів.

Також суду не надано жодного доказу щодо обставин, які негативно характеризують відповідачку, зокрема, притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності, і ці рішення набрали законної сили, перебування на обліку у зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя та інше.

Суд зауважує, що розгляд справи здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до висновків ЄСПЛ у справі "М.Т. проти України", взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Європейської Конвенції. Тому такі заходимають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог, позбавлення батьківських прав не забезпечуватиме найкращі інтереси дітей, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 43, 49, 77-79, 133, 141, 206, 223, 229, 259, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 27.03.2025 .

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ,ІН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа : виконком Тернівської районної у місті ради, код ЄДРПОУ - 04052554 місцезнаходження : 50079, м. Кривий Ріг, вул.. Короленка, 1а

СУДДЯ: