Справа № 490/5628/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2025 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Шолох Л.М.,
за участі секретаря Горбань М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої злочином,-
У липні 2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов зазначений позов, у якому позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 5 268,24 грн; стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 у позові зазначено, що 26.03.2024 року відповідач у справі наніс йому тілесні ушкодження у зв`язку з чим був вимушений звернутися до лікарні для отримання медичної допомоги. Оскільки відповідача вироком суду визнано винним у вчиненні вказано кримінального проступку за ч. 2 ст. 125 КК України позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду, яка складається з витрат на ліки та моральну шкоду у зв`язку із отриманням моральних страждань.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.07.2024 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судовому засіданні 17.03.2025 року позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Просив суд стягнути матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на ліки за призначенням лікаря, на лікування травм голови отриманих від відповідача ОСОБА_2 . Щодо стягнення з відповідача на свою користь моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн пояснив суду, що відповідачем йому спричинені моральні страждання, які полягають у тому, що він соромився свого обличчя (яке було покрито гематомами) у зв`язку з чим певний час не ходив на роботу.
Відповідачі станом на час розгляду справи бажання брати участь у судових засіданнях не виявили, правом на подання відзиву не скористалися.
Враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.05.2024 року встановлено, що 26.03.2024 року приблизно об 15 год. 10 хв., у ОСОБА_2 , який перебував в салоні тролейбусу № 2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт з іншим пасажиром ОСОБА_1 , в ході якого у ОСОБА_2 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_2 наніс один удар головою та два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_1 . В результаті вищезазначених дій, ОСОБА_2 спричинив потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців, поверхневої рани обличчя, шиї, струсу головного мозку, перелом кісток носу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва №490/3020/24 від 10.05.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень. Вирок набрав законної сили 11.06.2024 року.

Відповідно до електронного направлення №9749-5381-1464-1709 від 29.03.2024 року ОСОБА_1 госпіталізовано на стаціонарне лікування загального напрямку до КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня №4» з діагнозом перелом кісток носа.

Відповідно до наявних в матеріалах справи чеків з аптеки: від 13.04.2024 року, від 31.03.2024 року №ЧК-0013283, від 29.03.2024 року №6671, від 28.03.2024 року №ЧК-0012970, від 02.04.2024 року №ЧК-0013624 на лікування ОСОБА_1 витрачено 5 268 грн 18 коп.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до приписів статей 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами зазначеними у частинах 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першої статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статі 22 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті особою щодо їх одержання.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 26.03.2024 року нанесено ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.05.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень. Цей вирок не оскаржувався та набрав законної сили.

З наявний у справі доказів слідує, що ОСОБА_1 пройшов медичне лікування та сплатив на ліки за призначенням лікаря (поніс матеріальні витрати) у розмірі 5 268,18 грн.

Суд дійшов висновку про необхідність стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 40 000 грн 00 коп., суд зазначає таке.

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (чатсина друга статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В обґрунтування стягнення з відповідачів на свою користь моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн позивач зазначив, що разом з отриманими тілесними ушкодженнями також зазнав моральні страждання, які полягають у тому, що він соромився свого обличчя (яке було покрито гематомами, фото додається) у зв`язку з чим певний час не ходив на роботу (позивач є директором МРВП "Мисливські зорі" та головою ТОВ "ОВОР Миколаївського гарнізону").

Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн 00 коп. Така сума на думку суду є достатньою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 5 268 грн 18 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5 268 грн 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Інформація про сторони:

Позивача/стягувач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач/боржник: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Л.М. Шолох