Справа № 463/6618/24 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю. Б.
Провадження № 22-ц/811/3501/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Львів

Справа № 463/6618/24

Провадження № 22-ц/811/3501/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув апеляційну скаргуДержавного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» на рішення Личаківського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 11 жовтня 2024року у складі судді Білоуса Ю.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької», генерального директора - художнього керівника Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» Голенка М.Г., про поновлення на роботі,-

встановив:

15 липня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької», генерального директора - художнього керівника цього театру Голенка М.Г. про поновлення на роботі. Просив скасувати пункт 1 наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024 року «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024року у справі № 464/2299/22; визнати недійсним та виключити з пункту 2 наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024року частину речення «введену у порядку виконання п. 1 цього Наказу»; зобов`язати генерального директора - художнього керівника ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» розробити штатний розпис та організаційну структуру театру з внесеною до них посадою начальника художньо - освітлювального цеху, на якій поновити ОСОБА_2 , подати їх на затвердження і погодження до уповноваженого органу управління Міністерства культури та інформаційної політики України. В обґрунтування позову посилається на те, що постановою Львівського апеляційного суду у справі №464/2299/22 від 13 червня 2024 року, яка вступила в законну силу з часу її проголошення, суд ухвалив поновити ОСОБА_2 на посаді начальника художньо - освітлювального цеху Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року. Постанова Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024року у справі №464/2299/22 в частині поновлення на роботі допущена судом до негайного виконання. Після отримання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, він (позивач) 14 червня 2024року звернувся до керівника відповідача з письмовою заявою про негайне виконання рішення суду щодо його поновлення в штаті відповідача. Зазначає, що о 14 год. 10 хв. 14 червня 2024 року у м. Львові на вул. Лесі Українки, 1, ОСОБА_4 генеральний директор-художній керівник ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» отримав його ( ОСОБА_2 ) письмову заяву від 14 червня 2024 року та належно завірену копію постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, яка вступила в законну силу 13 червня 2024 року та допущена судом до негайного виконання. У своїй заяві він ( ОСОБА_2 ) просив генерального директора - художнього керівника ОСОБА_4 розробити та затвердити організаційну структуру театру та штатний розпис театру, до яких внести посаду начальника художньо - освітлювального цеху, подати їх на погодження і затвердження до уповноваженого органу управління Міністерства культури та інформаційної політики України; внести зміни до структури театру та штатного розпису ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» та ввести до штату театру посаду начальника художньо - освітлювального цеху; видати наказ про його поновлення на посаді начальника художньо - освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року, внести запис у трудову книжку; надати йому ( ОСОБА_2 ) новий штатний розпис з включеною до нього штатною посадою начальника художньо - освітлювального цеху ДП «НАУД театр ім. Марії Заньковецької», підписаний керівником та затверджений Міністерством культури та інформаційної політики України; надати йому ( ОСОБА_2 ) робоче місце та копію табеля обліку робочого часу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з включеним до такого його ( ОСОБА_2 ); привести посадову інструкцію начальника художньо - освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» у відповідність до вимог колективного договору та правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у якій зазначити та обов`язками начальника художньо - освітлювального цеху, передбачені діючими нормативно - правовими актами та відповідають стажу, освіті, досвіду роботи ОСОБА_2 негайно. Зазначає, що після отримання 14 червня 2024 року постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, яка вступила в законну силу 13 червня 2024 року та підлягала негайному виконанню, генеральний директор - художній керівник ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_4 постанову Львівського апеляційного суду не виконав, діяв всупереч наданим йому згідно пункту 6.5 Статуту театру повноваженням, не вніс зміни до структури та штатного розпису театру, не подав їх на затвердження в Міністерство культури та інформаційної політики, не створив в штаті театру посади начальника художньо - освітлювального цеху та не поновив на ній його ( ОСОБА_2 ) з 15 травня 2022 року в штаті театру, чим умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили, та умисно перешкоджає її виконанню, чим заподіяв істотну шкоду його (позивача) охоронюваним законом правам і свободам. Вказує, що станом на 14 липня 2024 року рішення суду в частині поновлення його (позивача) на посаді в штаті театру або на рівнозначній посаді в штаті театру відповідачем навмисно не виконано. Стверджує, що відповідач виготовив та підписав наказ № 64-к від 14 червня 2024 року, який надав йому (позивачу) для ознайомлення лише 20 червня 2024 року. Вважає оспорюваний наказ № 64-к від 14 червня 2024 року, зокрема, в частині положень пунктів 1-2 протиправним, оскільки зазначеним наказом відповідача «введено посаду «начальник художньо - освітлювального цеху» поза штатним розписом та організаційною структурою відповідача, на яку ніби «поновлено позивача». Отримавши оскаржуваний наказ, 20 червня 2024 року він (позивач) на зворотній стороні оскаржуваного наказу виклав свої письмові заперечення. Зміст та форма оскаржуваного наказу свідчать, що керівник відповідача ОСОБА_4 діяв всупереч наданим йому згідно пункту 6.5 Статуту театру повноваженням, не вніс зміни до структури та штатного розпису театру, не подав їх на затвердження в Міністерство культури та інформаційної політики, не створив в штаті театру посаду начальника художньо-освітлювального цеху та не поновив його ( ОСОБА_2 ) на цій посаді з 15 травня 2022 року. Вказує, що оскаржуваний наказ є недійсним та підлягає скасуванню, оскільки він (позивач) станом на 14 липня 2024 року фактично не допущений до роботи, не має повноважень начальника художньо-освітлювального цеху, робочого місця начальника художньо-освітлювального цеху в штаті театру, художньо-освітлювальний цех в театрі відсутній. Тому наказ № 64-к є формальним, таким, що не створює реальних правових наслідків для поновлення його на посаді начальника художньо-освітлювального цеху в штаті театру та свідчить про навмисне не виконання відповідачем постанови суду, що вступила в законну силу. Стверджує, що відповідач не надав йому (позивачу) можливості приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Відповідач свого обов`язку щодо належного виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі №464/2299/22 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника художньо - освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року не виконав, оскільки на зазначеній у резолютивній частині постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року посаді позивача не поновив. Крім того, відповідач не виконав свого обов`язку, відповідно до якого у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису. Просив позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 11 жовтня 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_2 . Скасовано пункт 1 наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024року «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22. Визнано недійсним та виключено з пункту 2 наказу Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024 року частину речення: «введену у порядку виконання п. 1 цього наказу». В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржує ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької». Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що 14 травня 2022 року ОСОБА_2 був звільнений з посади начальника художньо - освітлювального цеху поза штатним розписом та організаційною структурою, з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності. 14 червня 2024 року наказом № 64-к на виконання постанови Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 поновлено на посаді, звільнення з якої відбулось 14 травня 2022 року. 14 травня 2022 року ОСОБА_2 не займав штатну посаду, а працював на посаді поза межами штатного розпису. Працівника було поновлено саме на посаді, яку він займав до звільнення. Стверджує, що ОСОБА_2 на виконання рішення суду був поновлений і повністю відновлений у своїх трудових правах - з наданням робочого місця, графіка роботи, обсягу трудових (посадових) обов`язків, гарантіями оплати праці та інших соціальних зобов`язань роботодавця перед працівником у повній відповідності до тих, які існували до моменту звільнення, що постановою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22 було визнано незаконним. Таким чином, обрані способи захисту, які задовольнив суд, в частині скасування п. 1 та визнання недійсним і виключення частини положення п. 2 наказу театру не лише є суперечливими за своєю природою, оскільки суперечать висновкам самого ж суду першої інстанції про самостійність суб`єкта господарювання в порядку частини третьої статті 64 ГК України щодо організаційної структури і штатний розпис (водночас, він втручається у введення позаштатної посади без обґрунтування незаконності такої дії безвідносно до поновлення ОСОБА_2 ), але й саме рішення суду зумовлює порушення прав працівника та забезпечення гарантій обов`язковості судового рішення, які були відновленні шляхом проведення поновлення за наказом у викладеній оскаржуваній редакції. Постановою від 18 липня 2024 року ВП № 75496718 було закінчене у зв`язку з його повним фактичним виконанням згідно з наказом від 14 червня 2024 року № 64-к. Зазначає, що театр звернувся до Міністерства культури та інформаційної політики України з листом від 20 червня 2024 року № 262 стосовно введення до штатного розпису 1 штатної одиниці. З посиланням на Заходи щодо ефективного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2016 року № 710 МКІП поінформувало, що готове розглянути пропозиції театру про внесення змін до штатного розпису тільки в межах затвердженої чисельності та фонду заробітної плати, затвердженого на відповідний рік. Таким чином, фактично Міністерство визначає єдиним можливим шляхом внесення посади до штатного розпису через заміну посад в межах затвердженої штатної чисельності та збереження затвердженого фінансування фонду оплати праці (тобто посада повинна бути в межах рівня відповідної оплати та виробничої структури керівного складу театру). Зазначає, що 14 червня 2024 року було видано наказ про поновлення і ОСОБА_2 прибув до театру та приступив до виконання посадових обов`язків. З огляду на те, що постановка чи експлуатація вистав є безперервним процесом і робота над такими була розпочата, не зважаючи на присутність чи відсутність будь-кого з працівників, то поновленого працівника було допущено до процесу художнього освітлення нових і діючих постановок за необхідності. Усі робочі дні після 14 червня 2024 року ОСОБА_2 перебував в театрі, здійснював посильну допомогу в межах своїх можливостей щодо постановки художнього освітлення на сцені театру; час від часу перебував у 70 кабінеті, який був до моменту звільнення і відповідно визначено і після поновлення його робочим кабінетом; керівником проведено табелювання обліку робочого часу і відповідно здійснено оплату праці. У липні 2024 року разом з колективом театру ОСОБА_2 перебував у щорічній основній відпустці. Вказані обставини є доказом того, що ОСОБА_2 було допущено до виконання попередніх обов`язків і роботодавець не порушив порядок негайного виконання рішення суду. Посилання на різницю посади штатна чи позаштатна вважає неспроможним з позицій правової оцінки належного виконання рішення суду про поновлення, оскільки жодним чином не впливає на правовий статус працівника та оцінку поновлення його прав в результаті виконання рішення суду. Навпаки, існуюча система визначення штатного розпису та організаційної структури не передбачала б можливості негайного виконання судового рішення. Міністерством культури України 12 березня 2014 року видано наказ № 142 «Про затвердження Порядку формування та подання на затвердження штатних розписів та змін до штатних розписів підприємств, установ, організацій, що фінансуються з Державного бюджету України та належать до сфери управління Міністерства культури України». Порядком визначено, що при формуванні штатних розписів керівники закладів культури зобов`язані враховувати видатки на оплату праці, затверджені в кошторисі, та вживати вичерпних заходів щодо приведення показників штатного розпису у відповідність до затвердженого фонду оплати праці та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228 (п.2.2). Зміни до штатних розписів подаються на затвердження до Міністерства не пізніше, ніж у двотижневий термін до введення їх у дію (п. 3.4.) У разі, якщо внесення змін до штатних розписів пов`язано із істотними змінами в організації виробництва і праці, такі зміни подаються на затвердження до Міністерства за 2 місяці з урахуванням терміну, зазначеного в пункті 3.4 цього Порядку (п.3.5). До дня прийняття рішення судом театру, як стороні судового процесу, не було відомо про те, яке саме рішення Львівський апеляційний суд прийме у справі. З огляду на вказане, театр не міг внести бажаних з точки зору позивача змін до штатного розпису театру змін, оскільки такі зміни не були предметом розгляду у справі № 464/2299/22; у фінансовому плані театру на 2022-2024 роки не було враховано видатки на оплату праці за посадою «начальник художньо - освітлювального цеху», які б фінансувались з Державного бюджету; процедура належного виконання рішення суду про поновлення працівника шляхом введення посади поза штатом відома у судовій практиці і є належним і реальним способом виконання рішення суду про поновлення, зважаючи на обов`язок негайного виконання рішення суду відповідачем. Джерело виплати заробітної плати не визначено жодним нормативним документом як умова трудового договору. Прямої вказівки щодо обов`язку складати штатний розпис на підприємстві немає в жодному нормативному актів. КЗпП України взагалі не містить положень про такий документ як штатний розпис. Театром на виконання рішення суду було вжито усіх можливих заходів для належного поновлення працівника: видано наказ, допущено до роботи, виплачено заробітну плату, надано відпустку. Штатний розпис - це фінансовий документ щодо джерела фінансування оплати праці (з державного бюджету). Згідно звіту зі статистики заробітної плати, який подається театром відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України 13 січня 2004 року № 5, посада «начальник художньо - освітлювального цеху» відображена як штатна посада оскільки в Інструкції чітко міститься визначення «оплата праці працівників, які не перебувають у штаті» (п. 2.1.8). Посада, яку займає ОСОБА_2 , не відноситься до жодної визначеної у п.2.1.8, а відповідно є штатною, але не зазначеною у штатному розписі. Тобто штат працівників, як колектив працівників або сукупність осіб, що здійснюють трудові функції на основі трудового договору (контракту) і штатний розпис як фінансовий документ, що визначає фінансування фонду оплати праці за рахунок бюджетних коштів - це два різних поняття, які фактично ототожнюються лише у відносинах публічної служби, де є єдине джерело фінансування оплати праці. Таким чином, як встановлено за наведеними вище фактичним обставинами, вважати поновлення ОСОБА_2 незаконним, формальним чи неповним немає жодних правових підстав, оскільки він поновлений на посаді, з якої був звільнений скасованим у справі № 464/2299/22 наказом № № 58/к від 12 травня 2022 року. Театром було вжито усіх можливих заходів для негайного виконання рішення суду. Негайно внести зміни у штатний розпис неможливо і такий спосіб не був реальний для виконання рішення суду 14 червня 2024 року. Вживати будь-яких інших заходів для виконання вже виконаного рішення суду не було підстав. Вказує, що у постанові Львівського апеляційного суду у справі № 464/2299/22 немає вимоги чи вказівки поновити саме у штаті, оскільки така вимога взагалі не була предметом розгляду у справі. Наказом № 64-к від 14 червня 2024 року поновлено на посаді начальника художньо - освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» як і визначено у резолютивній частині постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року. Вказівка на «позаштатний розпис» вказує лише на джерело фінансування, оскільки «штатний розпис» - документ який затверджується Міністерством культури та стратегічних комунікацій у січні календарного розу для фінансування за рахунок коштів Державного бюджету. Станом на червень 2024 року «штатним розписом» не було передбачено фінансування посади «начальник художньо-освітлювального цеху» за рахунок коштів Державного бюджету. А тому, зазначення про це у наказі є необхідністю і вказівкою для бухгалтерії театру з визначення джерела виплати заробітної плати працівнику за рахунок власних надходжень театру від здійснення господарської діяльності. Зазначає, що театр не міг «поновити на рівнозначній посаді» бо поновив на тій ж посаді, з якої було звільнено працівника і не міг «внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду» бо такі дії є неможливими для виконання негайно; театр саме ввів позаштатним розписом посаду, яка і була скорочена у 2022 році і з якої було звільнено ОСОБА_2 . Посилається на те, що рішення суду було виконане 14 червня 2024 року. Наказ на виконання рішення суду було видано 14 червня 2024 року (про що було зроблено запис у трудовій книжці) і з цього часу ОСОБА_2 приступив до виконання посадових обов`язків.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав свої позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю, зокрема, є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із частиною другою статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України, стаття 430 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27 листопада 2007 року. З 1 липня 2016 року він працював на посаді начальника художньо - освітлювального цеху, з якої звільнений наказом відповідача № 24-к від 10 лютого 2020 року з 21 березня 2020 року (з урахуванням наказу №51-к від 21 березня 2020 року).

ОСОБА_2 був поновлений на роботі на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 4 жовтня 2021 року у справі № 463/3590/20, залишеної без змін в частині поновлення на роботі постановою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року.

На виконання рішення суду відповідач видав наказ № 158-к від 6 жовтня 2021 року «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 4 жовтня 2021 року у справі № 463/3590/20». У цьому наказі зазначено, що згідно із штатним розписом театру посада начальника художньо-освітлювального цеху відсутня, оскільки скорочена з 1 червня 2020 року.

Із штатних розписів театру на 2021 та 2022 роки вбачається, що посада начальника художньо-освітлювального цеху у них відсутня.

7 жовтня 2021 року ОСОБА_2 ознайомлено з посадовою інструкцією начальника художньо-освітлювального цеху (поза штатним розписом в межах виконання рішення суду про поновлення на роботі).

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 57 від 28 січня 2002 року «Про затвердження документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету» та п.6.4 Статуту театру, уповноважений орган управління погоджує організаційну структуру та затверджує штатний розпис театру. Цим наказом вирішено звернутися до Міністерства культури та інформаційної політики України з клопотанням про внесення змін до штатного розпису театру щодо введення посади начальника художньо-освітлювального цеху для виконання рішення суду. Для виконання рішення суду введено зазначену посаду поза штатним розписом та організаційною структурою.

На звернення театру щодо введення до його штатного розпису однієї штатної одиниці Міністерство повідомило, що згідно із п.10 Заходів щодо ефективного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 11 жовтня 2016 року, органам виконавчої влади заборонено звертатися із поданнями та приймати власні рішення щодо збільшення чисельності працівників підпорядкованих органів (крім перерозподілу штатної чисельності в межах одного типу закладів та головного розпорядника бюджетних коштів, не допускаючи збільшення загальної чисельності). Міністерством зазначено, що станом на 1 жовтня 2021 року в театрі наявні 17,5 вакантних посад, що дає можливості внести зміни до штатного розпису в межах затвердженої чисельності та фонду заробітної плати.

Проведення таких змін роботодавець не ініціював та не здійснив.

Наказом Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 58-к від 12 травня 2022 року прийнято рішення про скорочення з 14 травня 2022 року посади начальника художньо-освітлювального цеху (поза штатним розписом та організаційною структурою, з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності) та звільнити ОСОБА_2 з посади начальника художньо-освітлювального цеху (поза штатним розписом та організаційною структурою, з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності у зв`язку із скороченням штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку у зв`язку із скороченням витрат на утримання театру, відсутністю виробничої потреби, а також приведення у відповідність до актуальної структури театру, затвердженої МКІП України.

Своє звільнення ОСОБА_2 оскаржив до суду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року ухвалено рішення про часткове задоволення позову; скасовано наказ ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 58-к від 12 травня 2022 року про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника художньо - освітлювального цеху (поза штатним розписом та організаційною структурою з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності) у зв`язку із скороченням штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України) з 14 травня 2022 року; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника художньо - освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 643 814, 74 грн. В решті позову відмовлено. Постанову в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 23 292 грн. та поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року частково задоволено касаційну скаргу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької». Постанову Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року в частині стягнення з ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 643 814, 74 грн. змінено та визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, у сумі 573 068, 88 грн., з якої підлягають вирахуванню податки й інші обов`язкові платежі. В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року залишено без змін.

При постановленні рішення суд першої інстанції виходив з такого.

Позивач посилається на те, щовідповідачем не було вчасно та належним чином виконано вимог постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року в частині його (позивача) поновлення на посаді начальника художньо - освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року.Зазначені порушення підтверджуються оскаржуваним наказом Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024 року «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22», згідно якого його ( ОСОБА_2 ) поновлено на введеній поза штатним розписом та організаційною структурою посаді начальника художньо-освітлювального цеху з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності у розмірі 23 292,00 грн. (посадовий оклад в місяць) з посадовими обов`язками згідно з посадовою інструкцією, затвердженою наказом від 6 жовтня 2021 року № 158-к.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно, з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Згідно постанов Верховного Суду від 6 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 16 лютого 2024 року у справі № 947/7076/22 виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Згідно постанови Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до частини другої статті 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно із постановами Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц, враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховний Суд не встановив.

Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 8 травня 2024 року у справі № 401/1203/22 поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що виходячи зі змісту статей 21, 24 КЗпП України, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але й фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату.

Судом встановлено, що оскаржуваним наказом ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024 року «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22» на виконання цього судового рішення ОСОБА_2 поновлено на введеній поза штатним розписом та організаційною структурою посаді «начальник художньо-освітлювального цеху», з оплатою за рахунок надходжень від здійснення господарської діяльності у розмірі 23 292 грн. (посадовий оклад в місяць) з посадовими обов`язками згідно з посадовою інструкцією, затвердженою наказом від 6 жовтня 2021 року № 158-к.

У постанові Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року зазначено: «Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника художньо - освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року». Відомостей чи вказівки про те, що вказана посада, на якій має бути поновлений позивач, є посадою, яка введена поза штатним розписом та організаційною структурою театру, постанова апеляційного суду не містить.

Відповідач посилається на те, що постанова Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року в частині поновлення позивача на посаді могла бути виконана лише у зазначений спосіб, тобто позивач міг бути поновлений лише на посаді начальника художньо-освітлювального цеху, введеній поза штатним розписом та організаційною структурою, оскільки зазначена посада («начальник художньо-освітлювального цеху») була скорочена з 14 травня 2022 року у зв`язку із відсутністю виробничої необхідності та така відповідно була відсутня у штатному розписі театру.

Посилання відповідача суд першої інстанції вважав необґрунтованими та спрямованими на невиконання належним чином судового рішення про поновлення позивача на посаді з огляду на те, що згідно сформованої Верховним Судом судової практики з цього питання - у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 8 квітня 2020 року (справа № 808/2741/16) та 8 вересня 2021 року (справа № 721/910/19) у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, що і було б належним виконанням з його боку рішення суду про поновлення працівника на роботі; а якщо підприємство, установа реорганізовано, - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 806/562/17 зазначив про відхилення доводів заявника щодо неможливості виконати судове рішення у зв`язку з відсутністю спірної посади, оскільки, як встановлено апеляційним судом, позивача поновлено на посаді першого заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирської області з 15 березня 2010 року і позивач мав можливість внести зміни до структури та штатного розпису щодо цієї посади, однак протягом чотирьох років не вживав дієвих заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

Роботодавець має створити умови для поновлення на посаді: внести скорочену посаду до штатного розпису або поновити працівника на рівнозначній посаді.

У постанові Верховного Суду від 8 грудня 2023 року (справа № 752/4006/20) вказано, що «Посилання касаційної скарги на те, що оскаржувані судові рішення не можуть бути виконаними, оскільки у штаті Інституту відсутня посада, яку займав позивач перед звільненням, є необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду».

Зміст та форма оскаржуваного наказу № 64-к від 14 червня 2024 року свідчать про те, що відповідачем після отримання 14 червня 2024 року постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024року, яка вступила в законну силу та підлягала негайному виконанню в частині поновлення позивача на посаді, не було виконано вимог такої.

Генеральний директор - художній керівник ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» ОСОБА_4 , який підписав оскаржуваний наказ, діючи всупереч наданим йому згідно п. 6.5 Статуту театру повноваженням, не вніс зміни до структури та штатного розпису театру, не подав їх на затвердження в Міністерство культури та інформаційної політики, не створив в штаті театру посади начальника художньо-освітлювального цеху та не поновив на ній ОСОБА_2 з 15 травня 2022 року. Також ОСОБА_2 не було запропоновано рівнозначну посаду.

Відповідачем не надано суду відомостей про вжиття заходів щодо належного виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024року в частині поновлення позивача на посаді начальника художньо - освітлювального цеху ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» з 15 травня 2022 року.

З мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року вбачається, що колегією суддів встановлено факт, що після поновлення позивача на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 4 жовтня 2021 року у справі № 463/3590/20, поза штатом відповідач не вживав заходів для введення його посади у штат театру за рахунок інших вакантних посад у кількості 17,5 одиниць.

Відповідач не вчинив усіх необхідних та можливих дій з метою реального та належного виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Судом встановлено, що посада начальника художньо - освітлювального цеху, яку займав ОСОБА_2 , скорочена з 1 червня 2020 року зважаючи на проведене в ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Згідно із постановами Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц та від 19 квітня 2023 року у справі № 127/9454/20, не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством».

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно із постановами Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 6 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року у справі № 201/6689/19, від 23 червня 2022 року у справі № 761/43507/19-ц суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.

Суд, вирішуючи відповідні трудові спори, з дотриманням принципів диспозитивності цивільного судочинства і змагальності сторін, перевіряє наявність законних підстав для звільнення, дотримання порядку (процедури) звільнення, зокрема і відсутність дискримінації при звільненні.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до правосуддя.

Відхилення від сталої судової практики порушує принцип уніфікованого застосування закону, нівелює забезпечення єдності та послідовності судочинства.

Питання щодо визначення організації структури та штатного розпису ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» є складовою права на управління діяльністю театром і є виключними повноваженнями органу управління театру, а тому надання судом оцінки доцільності таких змін чи зобов`язання до їх вчинення (розробити штатний розпис та організаційну структуру театру) може бути розцінено, як втручання у виключні повноваження правління театру щодо управління діяльністю театру.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , а саме: скасування п. 1 наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024 року «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22; визнання недійсним та виключення з п. 2 наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024 року частини речення: «введену у порядку виконання п. 1 цього наказу»; та вірно відмовив у решті позову з наведених вище мотивів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та також зазначає наступне.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає, заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку, встановленому ЦПК України.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 235 цього Кодексу, серед іншого, передбачено, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при розгляді справ керується принципом верховенства права, враховує судову практику Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Питання поновлення працівника на роботі за рішенням суду завжди є важливим та актуальним та має певні особливості якщо у штатний розпис внесено зміни та виключено посаду, з якої було незаконно звільнено працівника.

У цьому випадку на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19 грудня 2018 року № 807/2391/15, від 26 травня 2021 року у справі № 260/261/20, від 27 квітня 2021 року в справі № 826/8332/17, від 20 січня 2021 року у справі № 640/18679/18, від 20 січня 2021 року у справі № 804/958/16, від 11 лютого 2021 року у справі № 640/21065/18, від 31 травня 2021 року у справі № 0840/3202/18, від 06 липня 2021 року у справі № 640/3456/20, від 6 липня 2021 року у справі № 640/1627/20, від 3 червня 2020 року у справі № 817/3431/14, від 21 жовтня 2021 року у справі № 809/2894/13-а, від 13 квітня 2023 року у справі № 540/3994/20.

Рішення суду про поновлення працівника на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу та внесення відповідного запису до трудової книжки працівника (частина друга статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», абзац перший пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Крім того, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Бурдов проти росії» від 7 травня 2002 року, «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, «Шаренок проти України» від 22 лютого 2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невіддільною частиною судового процесу. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» від 26 квітня 2005 року та у справі «Крищук проти України» від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, поновлення здійснюється шляхом її введення до чинного штатного розпису або призначення працівника на рівнозначну посаду; перебування особи на посаді, яка не передбачена у штатному розписі (поновлення на скороченій посаді поза штатом) не можна вважати зайняттям посади. Відтак, належить зробити висновок, що рішення суду фактично не виконано, оскільки посаду, щодо якої відбулось поновлення, не введено до штатного розпису. Належне виконання рішення суду у такому випадку можливе шляхом введення скороченої посади або поновлення на рівнозначній посаді. Наказ про поновлення позивача на посаді начальника художньо-освітлювального цеху, яка не передбачена внутрішніми організаційно-управлінськими документами роботодавця, зокрема штатним розписом, не забезпечує відновлення порушених прав особи та не відповідає законодавчо встановленим гарантіям. Запис про таку посаду в трудовій книжці без реального відновлення порушених прав позивача не призвів би до фактичного, реального і належного виконання судового рішення.

Роботодавець не був позбавлений можливості ініціювати зміну структури та штатного розпису театру, проте скорочену посаду начальника художньо-освітлювального цеху, на якій поновлено позивача, він не ввів, питання про призначення позивача на рівнозначну посаду не розглядалося.

Оскільки роботодавець прийняв рішення про поновлення позивача на посаді, з якої він був звільнений, то така посада мала бути введена до штатного розпису. Тому суд першої інстанції вірно скасував пункт 1 наказу ДП «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» № 64-к від 14 червня 2024року «Про виконання постанови Львівського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 464/2299/22 та виключив з пункту 2 цього наказу відповідача частину речення: «введену у порядку виконання п. 1 цього наказу».

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги. Зокрема, не приймає до уваги, що позовна заява підписана особою без належних повноважень ( ОСОБА_3 ), оскільки позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав свій позов. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. ст. 367, п.1, ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2025 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ________________ Р.В. Савуляк