КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6379/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Мазурик О.Ф., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Тараненка Артема Ігоровича, який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором №636651527 від 15.01.2021 року у розмірі 27 298 грн 25 коп., судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн 00 коп.

В обґрунтування позову вказував, що 15.01.2021 року між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», укладено Договір №636651527, на підставі якого відповідачем отримано суму 7 750,00 грн, строком на 28 днів із сплатою 1,66 відсотків за дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожний день користування Кредитом. (п.п.1.4.1 Кредитного договору). Кредитор своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача виконав в повному обсязі.

Представник ТОВ «Юніт Капітал» вказує, що вони набули права вимоги до боржника ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

Представник позивача зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача на момент подачі позовної заяви становить 27 298,25 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 7 750,00 грн; заборгованість за процентами - 19 548,25 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором №636651527 від 15.01.2021 року у розмірі 11 352 грн 20 коп., судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, адвокат Тараненко А.І., який представляє інтереси ТОВ «Юніт Капітал», подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині незадоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 15 946,05 грн та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 636651527 від 15.01.2021 року у розмірі 27 298,25 грн.

Також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» 8422 грн судових витрат понесених в суді першої інстанції та апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9633,60 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що уклавши договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на сайті Первісного кредитора.

Інформація надана ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з дотриманням всіх вимог законодавства, виклавши її в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Зазначав, що під час укладення договору відповідач ознайомився його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, змісту договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода на обробку персональних даних та доступ до кредитної історії.

Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору.

Скаржник вважає, що кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою власноручного підпису.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування ст. 1048 ЦК України для нарахування позивачем процентів після закінчення строку дії кредитного договору, оскільки у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст. 1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України).

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк до суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що зважаючи на визначену у договорі №636651527 та фактично надану суму кредиту у розмірі 7750,00 грн, фіксовану процентну ставку 1,66% за якою нараховані проценти на кінець заявленого (обраного) позичальником строку користування кредитом 28 днів, що у загальному розмірі складає 3602,20 грн, суд першої інстанції визнав доведеною заборгованість відповідача за кредитним договором на суму 11 352,20 грн (7750,00 грн + 3602,20 грн) які підлягають стягненню на користь позивача.

Також суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки строк кредитування за умовами договорів становить 28 днів, нарахування процентів після закінчення строку дії договорів є неприпустимими.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому не становить предмет даного апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 15.01.2021 року між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», укладено Договір №636651527, на підставі якого відповідачем отримано суму 7 750,00 грн, строком на 28 днів із сплатою 1,66 відсотків за дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожний день користування Кредитом.

Відповідно до п.1.4.1 Кредитного договору, на період строку, визначеного п.1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,66 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Відповідно до п. 1.7 Кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.7.1 зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходження платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного період; 1.7.2 з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п. 1.8 Кредитного договору проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2 Договору, нараховуються за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту позичальником.

Відповідно до пункту 4.2. строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строк надання кредиту визначеного в п 1.2 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п 1.3 та п. 1.7 договору.

Пунктом 4.3. сторони погоджують, що проценти нараховані після закінчення строку цього договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначено в п 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч 2 ст 625 ЦК України.

Встановлено, що 28.11.2018 року між Первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №636651527 від 15.01.2021 року.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №636651527 від 15.01.2021 року.

В подальшому, 14.02.2022 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14/02/2022-01.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем неналежним чином виконувалися зобов`язання за Кредитним договором.

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №14/02/2022-01 від 14.02.2022 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27 298 грн 25 коп., з яких 7 750 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 548 грн 25 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині незадоволення позовних про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 15 946,05 грн, з огляду на наступне.

Визначаючи розмір заборгованості станом на дату звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження автопролонгації кредитного договору після спливу дисконтного та пільгового періоду, а тому вважав, що оскільки строк кредитування за умовами договорів становить 28 днів, нарахування процентів після закінчення строку дії договорів є неприпустимими.

Водночас суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п. 1.2 Кредитного договору сторони погодили, що кредит надається строком на 28 днів від дати отримання кредиту позичальником.

Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування Кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду. Кількість днів, на які продовжується дисконтний період дорівнює 30. (п. 1.3 договору).

Крім того, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. (п. 1.7, п.п. 1.7.1).

Відповідно до п. 1.7.2 Кредитного договору сторони погодили, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п. 1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3 та п. 1.7 Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання.

Відповідно до п.4.3 Кредитного договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2. договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на нарахування відсотків за базовою процентною ставкою з розрахунку 2,30 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом після закінчення 30-ти денного строку кредитування, та не більше 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду, в порядку, передбаченому кредитним договором, з умовами якого позичальник ОСОБА_3 був ознайомлений.

Із розрахунку, що міститься в матеріалах справи видно, що за період з 15 січня 2021 року по 28 жовтня 2021 року, первісний кредитор нарахував заборгованість відповідачці по відсоткам за кредитним договором № 636651527 від 15 січня 2021 року, у загальному розмірі 19 548,25 грн (а.с. 41-42).

Однак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог по відсотках за кредитним договором у розмірі 3602,20 грн (за період з 15.01.2021 року по 12.02.2021 року, в межах 28 днів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на наведені обставини, положення умов кредитного договору, та помилково відмовив позивачу у стягненні відсотків за користування кредитом, нарахованих в межах 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду.

Відтак, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» додатково підлягають стягненню 15946,05 грн (19 548,25 грн - 3602,20 грн) заборгованості по відсоткам за кредитним договором № 636651527 від 15 січня 2021 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом в межах 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи звертаючись з позовною заявою позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (80% від суми судового збору враховуючи подання позову через систему «Електронний суд»).

З оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що при ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у повному розмірі, який був сплачений позивачем, тобто у розмірі 2422,40 грн. Тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни розподілу судових витрат в цій частині.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн, оскільки заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є завищеним, неспівмірним зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Що стосується витрат позивача понесених в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт при зверненні з апеляційною скаргою сплатив судовий збір за її подання у розмірі 3633,60 грн (а.с. 106).

З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3633,60 грн, сплачений при подачі апеляційної скарги.

Разом з тим, звертаючись з апеляційною скаргою скаржник просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн (складання апеляційної скарги тривалість 2 год.).

Відповідно до п. 3.3 Договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024 року (а.с. 38 зв.).

З Протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 09/09/24-02 від 09.09.2024 року вбачається, що сторони погодили за послугу - складання апеляційної скарги, ціна за одну годину становить 3000 грн (а.с. 39 зв.)

Згідно висновків, викладених в постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при встановленні розміру відшкодування витрат за надання правничої допомоги, крім іншого, мають бути враховані такі критерії як розумність розміру таких витрат, їх справедливість та пропорційність.

Матеріалами справи доводиться складання адвокатом Тараненко А.І. апеляційної скарги та направлення її до Київського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» разом з додатками, сам розгляд справи відбувався без участі сторін.

Враховуючи категорію розглянутої судом справи, яка є досить поширеною та урегульованою усталеною судовою практикою, за своїм правовим змістом відноситься до справ невеликої складності, розмір ціни позову складає лише 27298,25 грн, а також беручи до уваги реальний обсяг наданої адвокатом правової допомоги у вигляді складання апеляційної скарги та направлення її до суду апеляційної інстанції за допомогою підсистеми «Електронний суд», виходячи з засад розумності та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшити заявлений апелянтом розмір судових витрат на професійну правову допомогу понесених в суді апеляційної інстанції з 6000 грн до 1000 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду про відмову у частині незадоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 15 946,06 грн не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню в цій частині, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Тараненка Артема Ігоровича, який представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року в частині незадоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 636651527 від 15 січня 2021 року у розмірі 15946,05 грн - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість по відсоткам за кредитним договором № 636651527 від 15 січня 2021 року у розмірі 15946,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції, 3 633,60 грн сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги та 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , адреса: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд.4, літера А, офіс 10.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «25» березня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.Ф. Мазурик