Провадження №: 2-о/336/103/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

присяжних Куценко А.І., Рябчук Н.В.,

за участю секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за заявою ОСОБА_1 (представник заявника адвокат Тивоненко Данило Русланович), заінтересовані особи Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про оголошення особи померлою,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника 13.12.2024 р. звернувся до суду з заявою про оголошення померлим військовослужбовця ОСОБА_2 .

В заяві зазначає, що ОСОБА_1 є матір`ю зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номера обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону.

Солдат ОСОБА_2 , номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону, був призваний 26.03.2022 р. на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2024 р. № 723, солдат ОСОБА_2 з 25.08.2024 р. вважається таким, що зник безвісти в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 7153 від ІНФОРМАЦІЯ_2 , отриманого заявницею, її повідомлено про те, що її син номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , під час введення бойових дій зник безвісті 25 серпня 2024 р. поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області.

Крім того, факт зникнення безвісти ОСОБА_2 підтверджується і витягом з ЄРДР від 29.08.2024 р. № 0001304.

Заявниця намагалася знайти будь-яку відому інформацію про її зниклого безвісти сина військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , для чого зверталася із відповідною заявою до Департаменту інформатизації МВС України. Проте, відповідь заявниці від Департаменту інформатизації МВС України на момент подачі цієї заяви, не надходила.

На запит адвоката, Об`єднаним центром з пошуку та звільнення полонених СБУ було надано відповідь від 06.12.2024 р. про те, що під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями відомості про місцезнаходження ОСОБА_2 , можливе перебування його у полоні держави-агресора тощо об`єднаним центром, не отримувались. Здійснення заходів пошуку, звільнення кожного українського оборонця в т.ч. військовослужбовця ОСОБА_2 , продовжується.

Крім того, за фактом зникнення безвісти 25.08.2024 р. під час виконання бойових завдань номера обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , а також з метою уточнення причин і умов, що сприяли зникненню безвісти, та встановлення ступеня вини солдата ОСОБА_2 , чиї дії або бездіяльність стали причиною його зникнення безвісти, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 було проведено службове розслідування.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2024 р. «Про результати службового розслідування», у ході службового розслідування встановлено наступне: з 24.02.2022 р. підрозділи військової частини НОМЕР_1 виконують бойові завдання, пов`язані з відбиттям військової агресії російської федерації проти України на територіях, де ведуться (велись) бойові дії (Сумська область, Харківська область, Донецька область). Під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме при безпосередньої участі в заходах національної безпеки і оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 16:36 годині, західніше н.п. Андріївка Бахмутського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу противника з невідомого напрямку по групі особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 під час переміщення зник безвісти номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 . Військовослужбовець перебував засобах індивідуального захисту. Решта обставин з`ясовується.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2024 року № 769 ОСОБА_2 увільнено від займаної посади з 10.09.2024 р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2024 року № 723 солдат ОСОБА_2 з 25.08.2024 року вважається таким, що зник безвісти в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Станом на дату складання цієї заяви, актуальної інформації відносно місцезнаходження, можливого перебування у полоні держави-агресора рф, відносно сина заявниці військовослужбовця ОСОБА_2 ані заявниці, ані адвокату не надходило.

За заявою представник ОСОБА_1 просить оголосити фізичну особу, номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

Ухвалою від 23.12.2024 р. у справі відкрито провадження, призначено її розгляд з викликом сторін на 06.02.2025 р.

06.02.2025 р. розгляд заяви відкладено на 18.03.2025 р. через перебування судді в нарадчій кімнаті.

18.03.2025 р. розгля заяви відкладено на 21.03.2025 р. у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

21.03.2025 р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення з визначенням дати його проголошення 28.03.2025 р.

В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судовому засіданні просила в задоволенні заяви відмовити з мотивів, що викладені у письмових поясненнях (а.с.63-67).

Представник заінтересованої особи - Військової частини НОМЕР_1 до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, пояснень по суті заяви не подавав.

Суд розглянув справу без участі представника заінтересованої особи на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

Заслухавши пояснення заявника та її представника, представника Міністерства оборони, дослідивши письмові докази, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що надано свідоцтво про народження (а.с.13-14).

Враховуючи вище наведене суд вважає, що ОСОБА_1 , мати особи, щодо якої вирішується питання про оголошення померлим, має право на звернення до суду з цією заявою.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 та який діє на даний час.

Солдат ОСОБА_2 , номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону, був призваний 26.03.2022 р. на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до сповіщення сім`ї № 7153 від ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 повідомлено про те, що її син номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 26.03.2022 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час введення бойових дій зник безвісті 25 серпня 2024 р. поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області (а.с.30).

28.08.2024 р. за фактом зникнення безвісти в умовах бойових дій солдата ОСОБА_2 , посадовими особами відділення поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001304 (а.с.31).

Згідно повідомлення Об`єднаного центру з пошуку та звільнення полонених СБУ від 06.12.2024 р., під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями відомості про місцезнаходження ОСОБА_2 , можливе перебування його у полоні держави-агресора тощо об`єднаним центром не отримувались. Здійснення заходів пошуку, звільнення кожного українського оборонця в т.ч. військовослужбовця ОСОБА_2 , продовжується (а.с.22).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 19 від 16.12.2024 р., ОСОБА_2 зник на території бойових дій.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2024 р. «Про результати службового розслідування», у ході службового розслідування встановлено наступне: з 24.02.2022 р. підрозділи військової частини НОМЕР_1 виконують бойові завдання, пов`язані з відбиттям військової агресії російської федерації проти України на територіях, де ведуться (велись) бойові дії (Сумська область, Харківська область, Донецька область). Під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме при безпосередньої участі в заходах національної безпеки і оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 16:36 годині, західніше н.п. Андріївка Бахмутського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу противника з невідомого напрямку по групі особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 під час переміщення зник безвісти номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 . Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Решта обставин з`ясовується (а.с.29).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2024 року № 723 солдат ОСОБА_2 з 25.08.2024 року вважається таким, що зник безвісти в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а.с.27).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2024 року № 769 ОСОБА_2 увільнено від займаної посади з 10.09.2024 р. (а.с.28).

Вирішуючи заяву, суд застосовує наступні норми законодавства.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК Україниу заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третястатті 46 ЦК України).

Район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23(провадження № 61-6323св23).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина першастатті 81ЦПК України).

Згідно зіст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Разом із заявою про оголошення померлим ОСОБА_1 заявник надала до матеріалів справи наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.08.2024 р. № 723, яким солдат ОСОБА_2 з 25.08.2024 р. вважається таким, що зник безвісти при певних обставинах, витяг з наказу № 829н від 07.09.2024 р. про результати службового розслідування та витяг про внесення відомостей в ЄРДР за даним фактом зникнення, та при цьому не додано будь-яких належних доказів на підтвердження саме загибелі ОСОБА_2 , не додано пояснень осіб, які можуть підтвердити факт загибелі останнього та інших доказів, які могли б підтвердити обставини, які вірогідно свідчать про загибель сина заявниці.

В наказі про результати службового розслідування № 829 н від 07.09.2024 р. зазначено, що у ході службового розслідування встановлено наступне: з 24.02.2022 р. підрозділи військової частини НОМЕР_1 виконують бойові завдання, пов`язані з відбиттям військової агресії російської федерації проти України на територіях, де ведуться (велись) бойові дії (Сумська область, Харківська область, Донецька область). Під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме при безпосередньої участі в заходах національної безпеки і оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 16:36 годині, західніше н.п. Андріївка Бахмутського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу противника з невідомого напрямку по групі особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 під час переміщення зник безвісти номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 . Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Викладене підтверджується поясненнями командира гранатометного взводу з механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 та головного сержанта-командира 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , витягом з журналу бойових дій.

Проте матеріали справи не містять пояснень вказаних осіб, а містять лише дані про те, що ОСОБА_2 є безвістно відсутнім, жодного доказу, який вказував би на загибель останнього, суду надано не було.

З огляду на зазначене, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_2 .

Разом з тим, оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia)це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першоїстатті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерупротягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років`та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерупротягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другійстатті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від15 лютого 2023 р. у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другоїстатті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

При цьому, приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; бойові діїформа застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); воєнні діїорганізоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дійвизначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».

Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».

Збройний конфлікт це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першоїстатті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).

Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина другастатті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другійстатті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК Українине конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виснувано, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другоїстатті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309) (який діяв на час звернення заявника до суду).

У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

На час розгляду справи це питання урегульовано наказом № 376 від 28.02.2025 р.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другоїстатті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовійправовій визначеності.

Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина першастатті 3 Конституції України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьоїстатті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина першастатті 129 Конституції України, частина першастатті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина першастатті 263 ЦПК України).

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 2526 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений напереддо його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48).

За висновками Європейського суду з прав людини (даліЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 3132), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)).

Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другоїстатті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що у частині другійстатті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

ОСОБА_1 звернулася 13.12.2024 р. до суду із заявою про оголошення померлим ОСОБА_2 , солдата військової частини НОМЕР_1 , який зник 25.08.2024 р. безвісти поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (що діяли на час звернення до суду), населений пункт Андріївка Бахмутського району Донецької області, станом на 13 грудня 2024 року є окупованою територією, у зв`язку з чим, з урахуванням конкретних обставин справи, суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим від дня закінчення активних бойових дій.

Отже, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про оголошення особи померлою з тих підстав, що заяву подано до суду з порушенням строків, визначених частиною другою статті 46 ЦК України, тобто передчасно.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 12, 293-294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), заінтересовані особи Міністерство оборони України (м.Київ, пр.Повітрофлотський, 6, ), Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про оголошення померлим - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Дмитрюк

Присяжні ___________ Куценко А.І. ____________ Рябчук Н.В.