Провадження № 2/466/827/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Костюк В. С.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом адвоката Трикоз Дмитра Євгеновича, який діє в інтересах фізичної особи - підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

в с т а н о в и в:

05 листопада 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова поступила позовна заява адвоката Трикоз Дмитра Євгеновича, який діє в інтересах фізичної особи - підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якій позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12 269, 32 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.; витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12793,30 грн. покласти на Відповідача на користь Позивача ФОП ОСОБА_1 .

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Згідно викладеного в позовній заяві Позивачем зазначено наступне.

Між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування наземного транспорту №-14-01 від 17.03.2023, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язанні з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

20.11.2023 о 09:15 год. на перехресті вул. Личаківська вул. Винниченка м. Львові, ОСОБА_4 транспортним засобом марки «Renault Modus», номерний знак НОМЕР_4 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив з транспортним засобом «Geely MR-715 IA», номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 , який після удару здійснив інерційний рух, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3Б, 13.3 Правил дорожнього руху.

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2024 року по справі №463/11082/23.

Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2024 року по справі №463/11082/23, 20.11.2023 о 09:15 год. на перехресті вул. Личаківська вул. Винниченка, м. Львові, керуючи транспортним засобом «Renault Modus», номерний знак НОМЕР_4 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив з транспортним засобом «Geely MR-715 IA», номерний знак НОМЕР_5 , під керування ОСОБА_5 , який після удару здійснив інерційний рух, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3Б, 13.3 Правил дорожнього руху. ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП визнав.

Потерпіла особа від вищевказаної ДТП ОСОБА_5 , (власник автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 ) звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 20.11.2023 року було здійснено огляд автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 та складено акт (протокол) огляду ТЗ-заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень. Факт ДТП від 20.11.2023 року визнаний ПрАТ «СК ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховими актами: №2331081-1 від 24.11.2023 року.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування наземного транспорту №-14-01 від 17.03.2023, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 71 950 грн. 15 коп., що підтверджується платіжними дорученнями про виплату страхового відшкодування №56868 від 24 листопада 2023 року.

Згідно страхових актів: №2331081-1 від 24.11.2023 року, сума страхового відшкодування в розмірі 71 950 грн. 15 коп., перерахована на рахунок СТО (ФОП ОСОБА_6 ) для відновлення автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 .

Виставлені рахунки та акти виконаних робіт СТО (ФОП ОСОБА_6 ) з відновлення автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 .

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 71 950 грн. 15 коп.

Транспортний засіб «Renault Modus», номерний знак НОМЕР_4 , яким керував Відповідач на момент ДТП від 20.11.2023 року, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного ЕР № 217529183 в АТ «СГ ТАС».

АТ «СГ ТАС» визнало подію від 20.11.2023 року страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу ЕР № 217529183 з урахуванням амортизаційного зносу та вирахування франшизи в розмірі 59 680 грн. 83 коп.

Враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди Відповідач повинен виплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страхової ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», що склала- 12 269 грн. 32 коп.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту першої виплати страхового відшкодування.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП від 24 листопада 2023 року ПрАТ «СК ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 12 269 грн. 32 коп.

На підставі викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12 269, 32 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.; витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12793,30 грн. покласти на Відповідача на користь Позивача ФОП ОСОБА_1 .

Обґрунтування заперечень відповідача.

08.01.2025 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Медвідь В. О. надійшли письмові пояснення, у яких представник відповідача зазначає, що провівши системний аналіз та вивчення матеріалів справи за № 466/11097/24, приходять до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи із наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, постановою Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2024 року по справі №463/11082/23, 20.11.2023 о 09:15 год. на перехресті вул. Личаківська вул. Винниченка, у м. Львові, керуючи транспортним засобом «Renault Modus», номерний знак НОМЕР_4 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив з транспортним засобом «Geely MR-715 IA», номерний знак НОМЕР_5 , під керування ОСОБА_5 , який після удару здійснив інерційний рух, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Вказано постановою Личаківського районного суду м. Львова від 14.02.2024 року у справі № 466/11082/23 гр. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпіла особа від вищевказаної ДТП ОСОБА_5 , (власник автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 ) звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 20.11.2023 року було здійснено огляд автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 та складено акт (протокол) огляду ТЗ-заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень.

Зазначають, що огляд автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 , було проведено без будь-якого на те повідомлення та відома гр. ОСОБА_4 , а також у його відсутності.

Згідно страхового акту: №2331081-1 від 24.11.2023 року, сума страхового відшкодування в розмірі 71 950 грн. 15 коп., перерахована на рахунок СТО (ФОП ОСОБА_6 ) для відновлення автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 .

Транспортний засіб «Renault Modus», номерний знак НОМЕР_4 , яким керував Відповідач на момент ДТП від 20.11.2023 року, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного ЕР № 217529183 в АТ «СГ ТАС».

АТ «СГ ТАС» визнало подію від 20.11.2023 року страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу ЕР № 217529183 з урахуванням амортизаційного зносу та вирахування франшизи в розмірі 59 680 грн. 83 коп.

На думку Позивача, враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди Відповідач повинен виплати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страхової ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», що склала 12 269,32 грн.

У даній справі, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 12 269,32 грн. На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, Позивачем долучено до матеріалів справи акт виконаних робіт № 20702 від 30.01.2024 року на підставі договору № 20702 від 22.01.2024 року складений ФОП ОСОБА_7 , згідно якого вартість ремонту автомобіля «Lexus ES 250» д.н.з. « НОМЕР_3 », становить 71 950,15 грн.

Разом з тим, наданий позивачем акт виконаних робіт, який включає перелік робіт, що були проведені на автомобілі та перелік обладнання, деталей, запасних частин та матеріалів, які були використані на автомобілі, а також рахунок фактура не є належними доказами, які 6 давали можливість встановити розмір різниці між вартістю ремонту автомобіля та страховою виплатою, оскільки не містять даних щодо зносу деталей, тому з такого не можливо встановити вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що є суттєвою обставиною при визначенні розміру відшкодування.

Крім цього, в долучених позивачем документах, наданих ФОП ОСОБА_8 , відсутні дані опису пошкоджень автомобіля марки «Lexus ES 250» д.н.з. « НОМЕР_3 », а також відомості, чи отримані такі пошкодження саме внаслідок ДТП, яка відбулася 20.11.2023 на вул. Личаківській, вул. Винниченка у м. Львові, а не раніше, та не пов?язані з такою. Так, зокрема, в Акті виконаних робіт серед переліку виконаних робіт наявна мийка, полірування, комп?ютерна діагностика, тощо.

На думку Відповідача, матеріали судової справи за № 466/11097/24 не містять жодного належного письмового доказу, який міг би підтвердити розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, зокрема, відсутній як звіт про оцінку майна так і висновок експерта, усі доводи Позивача щодо розміру завданої шкоди побудовані виключно та лише на припущеннях, за відсутності належних та допустимих доказів, а відтак, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2024 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року заяву позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні у цивільній справі за позовом адвоката Трикоз Дмитра Євгеновича, який діє в інтересах фізичної особи - підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_4 про відшкодування збитків в порядку регресу, в режимі відеоконференції задоволено. Судові засідання, по справі № 466/11097/24 за позовом адвоката Трикоз Дмитра Євгеновича, який діє в інтересах фізичної особи - підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_4 про відшкодування збитків в порядку регресу, проводити в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з власних технічних засобів з використанням програмного забезпечення «ВКЗ» у підсистемі «Електронний суд».

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні, в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на підстави та мотиви, викладені у позові та просив їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 та його представник Медвідь В. О. не з`явилися, 26.03.2025 на адресу суду представник подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача та представника, просили в задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку із відсутністю доказів та із врахуванням письмових пояснень.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦП України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав-це передбачені законом способи озорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування наземного транспорту №-14-01 від 17.03.2023, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язанні з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

20.11.2023 о 09:15 год. на перехресті вул. Личаківська вул. Винниченка м. Львові, ОСОБА_4 транспортним засобом марки «Renault Modus», номерний знак НОМЕР_4 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив з транспортним засобом «Geely MR-715 IA», номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 , який після удару здійснив інерційний рух, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3Б, 13.3 Правил дорожнього руху.

Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2024 року по справі №463/11082/23, ОСОБА_4 20.11.2023 о 09 год. 15 хв. на перехресті вул. Личаківська вул. Винниченка м. Львові керуючи транспортним засобом «Renault Modus», д.н.з. НОМЕР_4 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив з транспортним засобом «Geely MR-715 IA», д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 , який після удару здійснив інерційний рух, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Lexus ES 250», д.н.з. НОМЕР_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3Б, 13.3 Правил дорожнього руху. ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав.

Потерпіла особа від вищевказаної ДТП ОСОБА_5 , (власник автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 ) звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 20.11.2023 року було здійснено огляд автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 та складено акт (протокол) огляду ТЗ-заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень.

Згідно із страховими актами: №2331081-1 від 24.11.2023 року факт ДТП від 20.11.2023 року визнаний ПрАТ «СК ВУСО» страховим випадком.

Відповідно до платіжних доручень про виплату страхового відшкодування №56868 від 24 листопада 2023 року виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування наземного транспорту №-14-01 від 17.03.2023, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у сумі 71 950 грн. 15 коп.

Згідно страхових актів: №2331081-1 від 24.11.2023 року, сума страхового відшкодування в розмірі 71 950 грн. 15 коп., перерахована на рахунок СТО (ФОП ОСОБА_6 ) для відновлення автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 .

Виставлені рахунки та акти виконаних робіт СТО (ФОП ОСОБА_6 ) з відновлення автомобіля «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 71 950 грн. 15 коп.

Транспортний засіб «Renault Modus», номерний знак НОМЕР_4 , яким керував Відповідач на момент ДТП від 20.11.2023 року, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного ЕР № 217529183 в АТ «СГ ТАС».

АТ «СГ ТАС» визнало подію від 20.11.2023 року страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу ЕР № 217529183 з урахуванням амортизаційного зносу та вирахування франшизи в розмірі 59 680 грн. 83 коп.

Враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди Відповідач повинен виплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою страхової ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», що склала- 12 269 грн. 32 коп.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту першої виплати страхового відшкодування.

Відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП від 24 листопада 2023 року ПрАТ «СК ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 12 269 грн. 32 коп.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» в редакції тут і далі, чинній на момент виникнення спірних відносин).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (частина друга статті 999 ЦК України).

Таким актом цивільного законодавства у цій сфері є, зокрема, Закон України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 Закону № 1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону Закон № 1961-IV).

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Згідно зі статтями 993 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) та 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Питання регресного позов страховика та МТСБУ врегульовано положеннями статті 38 Закону № 1961-IV.

Відповідно до статті 1194 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 68-70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладено такий висновок щодо застосування норм права:

«Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Статтею 22 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктами 2.3. та 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.200 № 1335/5/1159) визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Ця Методика розроблена згідно із Законами України «Про судову експертизу», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (пункт 1.1.).

Згідно з пунктом 1.3. вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підпункт «д» та «е» пункту 1.4.).

Абзацом дев`ятим частини другої статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимога Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки непризначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів».

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20)).

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що: «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Аналогічний за своїм змістом висновок було викладено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) згідно з яким: «При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Оскільки страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) (див. постанову Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справа № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Згідно з пунктами 5.1. та 5.2. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо)

Враховуючи викладене, суд вважає, що саме відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між виплаченим його страховиком позивачу страховим відшкодуванням (з урахуванням зносу) та виплаченим останнім своєму страхувальнику страховим відшкодування за договором добровільного страхування, що і складає ціну позову.

Подібний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 27 грудня 2023 року у справі № 359/8500/19 (провадження № 61-12323св23).

Судовим розглядом доводів сторони позивача не спростовано, враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов є підставним, вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, докази на які позивач посилається є належними та допустимими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат:

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 12793,30 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно вимог ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 88 від 01.02.2024, укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Трикоз Д. Є., додаткову угоду №1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги №88 від 01.02.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера від 18 жовтня 2024, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6070/10, копію ордеру на надання правничої допомоги.

Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 12793,30 грн. є співмірною.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов адвоката Трикоз Дмитра Євгеновича, який діє в інтересах фізичної особи - підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12 269, 32 грн. (дванадцять тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень 32 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 понесені витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 12793,30 грн. (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто три гривнi 30 копійок).

Позивач: Фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 », РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.03.2025 року.

Суддя П. Т. Едер