ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/133/25

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/711/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»,

боржник: ОСОБА_1 , -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2025 року про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу №751/133/25, -

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.01.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу №751/133/25, провадження №2-н/751/226/25, виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова від 10.01.2025 повернуто без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до цього ж суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дана справа стосується захисту прав ОСОБА_1 як споживача, а тому він має бути звільнений від сплати судового збору.

Заявник указує, що суд першої інстанції помилково не звільнив його від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Зазначає, що судом не взято до уваги його скрутний матеріальний стан, який підтверджено інформацією про відсутність у нього доходів.

Наголошує, що посилання на те, що він як молода і працездатна особа може сплатити судовий збір у сумі 151,40 грн, навіть під час відсутності офіційного доходу, не має достатнього обґрунтування.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2025 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованості за договором розподілу природного газу за період з 01.06.2024 по 31.12.2024 в сумі 1 190,15 грн та 302,80 грн сплаченого судового збору (а.с. 1-2).

10.01.2025 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ №751/133/25, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» 1 190,15 грн заборгованості за послугу розподілу природного газу за період з 01.06.2024 до 31.12.2024. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Чернігівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» 302,80 грн судового збору (а.с. 13).

30.01.2025 ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, в якій просив:

- скасувати судовий наказ від 10.01.2025, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення заборгованості за послугу з розподілу газу і судового збору на користь стягувача;

- звільнити його від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю доходів відповідно доданим відомостям податкової та доведеністю предмету Захист прав споживача у цій заяві про скасування судового наказу, щодо безпідставного утримання з нього суми відсутнього боргу (а.с. 16-19).

Як на підставу для звільнення від сплати судового збору, посилався на п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Зазначав, що відповідно до відомостей з Державного реєстру про джерела/суми нарахованого йому доходу у нього відсутні доходи за попередній календарний рік. Отже, розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, а тому він має право на звільнення від сплати судового збору.

Крім того указував, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він як споживач має бути звільнений від сплати судового збору, адже дана справа безпосередньо пов`язана з порушенням його прав як споживача.

Відповідно до відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 29.01.2025 ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року та з 1 кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року інформація щодо джерел/сум нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня (а.с. 25,26).

Згідно з відповіддю №1172833 від 05.03.2025 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року інформація щодо сум нарахованого доходу та сум утриманого з них податку у ОСОБА_1 відсутня (а.с. 40).

Із відповіді № 1172845 від 05.03.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що інформацію щодо речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 не знайдено (а.с. 41).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.01.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу № 751/133/25, провадження №2-н/751/226/25, виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова від 10.01.2025 повернуто без розгляду.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не сплачено судовий збір за подання заяви про скасування судового наказу.

Відмовляючи у звільненні від сплати судового збору районний суд зазначав, що заявник не навів жодних даних, за які кошти він проживає, чи має він у власності чи в користуванні рухоме чи нерухоме майно, чи отримує він соціальні виплати, чи перебуває на обліку як безробітній тощо, щоб стверджувати, що сума судового розмірі 151,40 грн є непосильно обтяжливою для заявника.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, в тому числі за вимогою про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Вимоги до форми і змісту заяви про скасування судового наказу встановлено статтею 170 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

За правилами ч.6 ст. 170 ЦПК у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя, не пізніше двох днів з дня її надходження до суду, постановляє ухвалу про її повернення без розгляду.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду заяви про скасування судового наказу становить 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 3 028 грн.

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною третьою статті 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, звільнення від сплати судового збору, відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", належить до повноважень суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд, зокрема звільнити від сплати судового збору.

Зазначене фінансове обмеження є розумним, не становить надмірним майновим тягарем для заявниці, так само не свідчить про обмеження права на доступ до правосуддя, відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції врахувавши те, що заявник не надав належних доказів, які би підтвердили його скрутний майновий стан, та суму судового збору, яка підлягала сплаті, правомірно відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Так, особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

З урахуванням пункту 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» доказами, які підтверджують майновий стан сторони можуть бути, наприклад довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Окрім того, незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, наявність або відсутність виплат соціальної допомоги, наявність або відсутність нерухомого майна та транспортних засобів (підтверджується витягами із відповідних державних реєстрів).

На підтвердження свого майнового стану заявник надав до суду першої інстанції лише відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року, та з 1 кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що цих документів недостатньо для того, щоб визначити й визнати майновий стан ОСОБА_1 таким, щоб звільнити його від сплати судового збору в розмірі 151,40 грн. З цих документів також не можна визначити, що у нього не має інших доходів.

Інших будь-яких доказів, як то відомості про склад його сім`ї, наявність або відсутність нерухомого майна та транспортних засобів, вкладів у банках тощо не надано.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на стан здоров`я заявника. Так, до апеляційної скарги заявником додано довідку військово-лікарської комісії від 09.11.2022 № 2033 в якій зазначено, що ОСОБА_1 придатний до військової служби. Жодних доказів стосовно того, що він має проблеми зі здоров`ям і внаслідок цього несе матеріальні витрати матеріали справи не містять.

Як вже було зазначено вище, наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і у строки, покладається на особу, яка подає скаргу.

В заяві про звільнення від сплати судового збору боржник не навів жодних інших доказів, окрім посилань на річний дохід за вище вказаний період, та не обґрунтовував неможливість сплати ним судового збору в розмірі 151,40 грн.

ЄСПЛ вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду, а вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20.02.2014, п. 111).

Суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що заявник не навів жодних даних, за які кошти він проживає, чи має він у власності чи в користуванні рухоме чи нерухоме майно, чи отримує він соціальні виплати, чи перебуває на обліку як безробітній тощо, щоб стверджувати, що сума судового розмірі 151,40 грн є непосильно обтяжливою для заявника. Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Крім того, не беруться до уваги і посилання апеляційної скарги на те, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 як споживач має бути звільнений від сплати судового збору, вважаючи, що дана справа безпосередньо пов`язана з порушенням його прав як споживача.

Так, згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Тобто, законодавець не тільки надає пільги для цієї категорії учасників спору, але й чітко зазначає, в якому саме випадку вони звільняються від сплати судового збору - за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, за змістом частини 3 статті 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору у разі, коли вони мають статус позивача.

Поширення правил цієї норми на боржників у спорах, які вирішуються в порядку наказного провадження, закон не містить.

У справі, що розглядається спір ініційований ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послугу розподілу природного газу.

У наказному провадженні, сторонами в якому є заявник та боржник, ОСОБА_1 не має статусу позивача, а тому не є особою, яка звільнена від сплати судового збору при поданні заяви про скасування судового наказу відповідно до частини 3 статті 22 Закону "Про захист прав споживачів".

Відтак, доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції від 31.01.2025.

Таким чином, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору і як наслідок правомірно повернув його заяву без розгляду.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія суддів уважає, що правових підстав для скасування судового рішення немає, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

Н.В.Шитченко