У Х В А Л А

УМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду із скаргою про визнання дій протиправними та скасування постанов. В обґрунтування скарги зазначає, що постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.10.2024 відкрито виконавче провадження № 76398342 із виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №569/22948/19 від 24.10.2024 про: витребувати на користь ОСОБА_2 із незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення 9/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,6 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 8/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,1 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 . Вчинено ряд виконавчих дій. Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження №76398342 зокрема, але не виключно із змісту постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про накладення штрафу провадження виконавчих дій починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження здійснювалось в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», тобто як рішення немайнового характеру (рішення за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення). Окрім того, в постанові про відкриття виконавчого провадження та у всіх наступних постановах, винесених у виконавчому провадженні №76398342 включно із постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.11.2024 стягувачем є « ОСОБА_2 », що не відповідає реквізитам стягувача, зазначених у виконавчому документі. У виконавчому листі Рівненського міського суду №569/22948/19 від 24.10.2024 стягувачем є « ОСОБА_2 ». Вважає дії посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №76398342 незаконними та такими, що здійснені в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5. Наслідком таких протиправних дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження №76398342 є існування заходів примусового виконання рішень щодо стягнення з боржника у вигляді необґрунтованої суми виконавчого збору (16000 грн), та штрафів (1700 грн та 3400 грн). В даному випадку єдиним способом належного захисту порушених прав ОСОБА_1 є скасування необґрунтованих та протиправних постанов, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2024; постанови про стягнення виконавчого збору від 25.10.2024; постанови про накладення штрафу від 18.11.2024; постанови про накладення штрафу від 22.11.2024.

10 січня 2025 року до суду надійшов відзив на скаргу, в якому представник відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просив відмовити у задоволенні скарги. В обґрунтування заперечень на скаргу представник вказав, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 76398342 з примусового виконання виконавчого листа № 569/22948/19 виданого 24.10.2024 Рівненським міським судом Рівненської області про витребування на користь ОСОБА_2 із незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення 9/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,6 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 8/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,1 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 . 25.10.2024 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказана постанова направлена стягувачу до відома, боржнику до виконання за вих. № 269297 за адресами зазначенеми у виконавчому документі.

Відповідно до інформації щодо відправлень АТ «Укрпошта» відправлення за трек- номером 940, (постанова про відкриття виконавчого провадження № 76398342) була прийнята АТ «Укрпошта» 25.10.2024 та 30.10.2024 відправлення отримало стан - «невдала спроба вручення». Відслідковано, що при повторній спробі вручення 08.11.2024 відправлення вручено особисто адресату, тобто ОСОБА_1 .

В поданій до суду скарзі представником скаржника обгрунтовано пропуск строку звернення до суду. Мотивом такого пропуску скаржник вказує ту обставину, що він перебував на лікуанні з 08.11.2024 по 29.11.2024. Проте, згідно з долученої довідки Комунального некомеррційного підприємтсва «міська лікарня « 2» Рівненської міської ради від 29.11.2024 № 10 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні в цьому медичному закладі. Однак, до скарги не додано відомостей про те, що лікування було стаціонарним, внаслідок чого боржник не мав можливості укласти договір з адвокатом на представництво своїх інтересів раніше, ніж після виписки з лікарні. Більше того, суду не надано копії листка непрацездатності, який обов`язково видається громадянину, що працює. Слід відмітити, що ОСОБА_1 має трудові відносини з РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», тому обов`язково під час його лікування мав видаватись листок непрацездатності. Також варто наголосити на тому, що в долученій довідці на штампі медичного закладу відсутня дата та номер, що може свідчити про те, що вказана довідка видана з порушенням вимог закону. Внаслідок цих обставин вбачається, що боржник не довів того факту, що він не міг вчасно оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження, а наведені ним доводи і посилання щодо пропуску строку звернення до суду з поважних причин є неповажними. Відтак, оскільки скаржником пропущено строк оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 76398342 від 25.10.2024, про її існування йому стало відомо 08.11.2024. Аналогічно неповажними причинами строку звернення до суду є також відмова Рівненського окружного адміністративного суду у відкритті провадження у справі, Законом чітко встановлено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця. Вважають, що судом безпідставно прийнята до розгляду скарга на дії заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Віталія Віталійовича враховуючи, що ОСОБА_1 пропущено 10 денний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про стягнення штрафу.

По суті поданої скарги вказав, що скаржником не наведено доводів та доказів, які б підтверджували неправомірність винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження. Фактично єдиним доводом скарги, на який скаржник посилається, є те, що в найменуванні стягувача, а саме в найменуванні по - батькові у виконавчому листі вказано « ОСОБА_4 », хоча насправді стягувач по - батькові є « ОСОБА_5 ». Наведені доводи жодним чином не вплинули на права і обов`язки боржника. Крім того, ухвалою Рівненського міського суду від 08.11.2024, яка набрала законної сили 26.11.2024 виправлено описку, допущену у виконавчих листах видних Рівненським міським судом Рівненської області 24 жовтня 2024 року по цивільній справі №569/22948/19 за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Буд Кепітал Менеджмент», ОСОБА_6 про витребовування майна із незаконного володіння та стягнення доплати по договору, а саме по тексту виконавчих листів, зокрема в графі «Прізвище, ім`я, по батькові стягувача» вважати правильним прізвище, ім`я та по батькові позивачки « ОСОБА_2 ». Тому, помилкове зазначення невірного по-батькові стягувача не є підставою для скасування оскаржуваних постанов державного виконавця.

Також боржник вказує, що виконавцем було неправильно обрано спосіб виконання судового рішення. Стверджує, що виконання цього рішення, яким витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 приміщення слід було виконувати в порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», а не в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Для можливості застосування статті 60 Закону під час виконання рішення у виконавчому документі має бути вказано - «передати стягувачу предмети, які зазначені в рішенні суду». Однак, у виконавчому листі № 569/22948/19 виданому 24.10.2024 Рівненським міським судом зазначена резолютивна частина: «Витребувати на користь ОСОБА_2 із незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення 9/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,6 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 8/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,1 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 ». Тобто, в цьому виконавчому листі немає вказівки на передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі. За цих осбставин виконання рішення здійснювалось в порядку, визначеному статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Між тим, слова вилучити і витребувати не є тотожними. Слово «вилучити» означає пряму вказівку для виконавця на те щоб забрати майно. В той же час слово «витребувати» покладає обов`язок передачі майна на боржника, а на державного виконавця обов`язок спонукання до передачі майна, однак не сам факт передачі такого майна при відкритті виконавчого провадження.

В той же час, положеннями статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості направлення вимоги про витребування майна, а зазначено, що виконавець сам вилучає майно в боржника та передає його стягувачу.

Тобто різниця полягає в тому, що при виконанні рішення про передачу майна воля боржника не враховується, а при виконанні рішення про витребування обов`язок щодо виконання покладається на боржника, а виконавець в даному випадку є спонукальною особою.

Процес примусового виконання рішення суду розпочинається відразу після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В даному випадку, винесена державним виконавцем постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2024 не впливає на порядок виконання рішення суду, тобто, чи буде воно виконуватись в порядку статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» чи в порядку статті 63 цього Закону, за винятком того, що боржнику не надається 10-ти денний строк на виконання рішення та розмір виконавчого збору мав би стягуватись в розмірі 10% від вартості майна, яке підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2024 не погіршувала становище боржника, так як майно потрібно було передати і в одному і в другому випадку. Однак, за статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» боржнику було надано 10-ти денний строк на виконання рішення, що покращило становище боржника, так як він залишався власником майна.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2024 зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду щодо витребування майна на користь ОСОБА_2

25.10.2024 на адресу проживання боржника направлено виклик державного виконавця, яким зобов`язано боржника з`явитись до державного виконавця 05.11.2024 на 11:00 стосовно надання пояснень відносно виконання рішення суду. Перевірка виконання рішення суду щодо витребування майна на користь ОСОБА_2 припадала на 08.11.2024 року.

Під час перевірки виконання рішення 08.11.2024 встановлено, що боржником рішення суду не виконано, майно на користь ОСОБА_2 не витребувано, про що складено акт державного виконавця від 08.11.2024.

На електронну адресу Відділу 08.11.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення проведення виконавчих дій. Вказана заява свідчить про те, що боржнику було достеменно відомо про відкриття виконавчого провадження, тим більше, що в цій же заяві боржник підтвердив отримання постанови про відкриття виконавчого провадження 08.11.2024.

8.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дії до 15.11.2024, вказана постанова направлена на адресу місця проживання ОСОБА_1 08.11.2024 за вих. № 284946 та на електронну адресу ОСОБА_1 (з якої приходила заява про відкладення виконавчих дій).

8.11.2024 на адресу місця проживання боржника направлено вимогу державного виконавця за вих. № 285059, якою ОСОБА_1 зобов`язано виконати рішення суду в строк до 15.11.2024 та бути присутнім за адресою АДРЕСА_2 на 18.11.2024 о 10:30 для перевірки виконання рішення суду. Також дана вимога була направлена на електронну адресу.

При перевірці виконання рішення 18.11.2024 встановлено, що ОСОБА_1 рішення суду не виконано, майно на користь ОСОБА_2 не витребувано, про що державним виконавцем складено акти від 18.11.2024.

18.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн., примірник постанови направлено на адресу боржника за вих.№ 292002.

18.11.2024 на адресу місця проживання боржника та електронну пошту направлено вимогу державного виконавця за вих. № 291982, якою ОСОБА_1 зобов`язано виконати рішення суду в строк до 21.11.2024 та бути присутнім за адресою АДРЕСА_2 на 22.11.2024 о 10:30 для перевірки виконання рішення суду.

При перевірці виконання рішення 22.11.2024 встановлено, що ОСОБА_1 рішення суду не виконано, майно на користь ОСОБА_2 не витребувано, про що державним виконавцем складено акт від 22.11.2024.

22.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн., примірник постанови направлено на адресу боржника за вих.№ 296223.

22.11.2024 на адресу місця проживання боржника та електронну адресу направлено вимогу державного виконавця за вих. №296225, якою ОСОБА_1 зобов`язано бути присутнім 26.11.2024 на 10:30 за адресою АДРЕСА_2 для примусового виконання рішення суду щодо витрибування майна.

26.11.2024 державним виконавцем при примусовому виконанні витребувано на користь ОСОБА_2 із незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення 9/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,6 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 8/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,1 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 про що складено акти державного виконавця від 26.11.2024.

26.11.20245 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження п.9 ч.1 ст. 39 «Закону України «Про виконавче провадження».

26.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн., примірник постанови направлено на адресу боржника за вих.№ 299316.

26.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 16000,00 грн. примірник постанови направлено на адресу боржника за вих.№ 299297.

11.12.2024 на адресу Відділу надійшла заява ОСОБА_2 про долучення до матеріалів виконавчого провадження ухвали Рівненського міського суду від 8.11.2024 по справі № № 569/22948/19 про виправлення описки у рішеннях суду та у виконавчих листах, зокрема «Прізвище, ім`я, по батькові стягувача» вважати правильним прізвище, ім`я та по батькові позивачку « ОСОБА_2 ».

20.12.2024 державним виконавцем винесено постанову про зміну, доповнення реєстраційних даних, якою внесено зміни до найменування стягувача та замість « ОСОБА_4 » зазначено « ОСОБА_5 ».

За результатами наведеного вважають, що постанова про відкриття виконавчого провадження є законною та винесена правомірно, так як виконавчий документ відповідав вимогам, визначеним законом. Крім того, боржник/скаржник не довів яким чином винесена постанова про відкриття виконавчого провадження вплинула на його права та обов`язки в контексті законності рішення на підставі якого виданий виконавчий лист.

Також, у відзиві на скаргу наведені мотиви щодо відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року, поновлено пропущений строк на звернення зі скаргою та скаргу прийнято до розгляду.

За клопотанням представника стягувача адвоката Цуняка В.Й. судове засідання було відкладено.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 адвокат Дудка І.О. вимоги та обґрунтування скарги підтримав, просив не вирішувати питання розподілу судових витрат, від яких відмовився. По суті скарги додатково вказав, що права його заявника були порушені діями державного виконавця саме в частині покладення на нього витрат виконавчого провадження, які були визначені виконавцем саме за виконання рішення немайнового характеру, хоча витрати мали нараховуватися як за виконання рішення майнового характеру. Просив скаргу задоволити.

Держаний виконавець Мельник В.В. в судовому засіданні обґрунтування викладені у відзиві на скаргу підтримав, зазначив, що ним винесені законні постанови, жодних прав боржника порушено не було. Представником скаржника не наведено жодного належного доказу та мотиву щодо порушення прав його довірителя. Просив відмовити у задовленні скарги.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Цуняк В.Й. також заперечував проти скарги. Зауважив, що виконавець рішення вірно виконував за правилами ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» - як вилучення і передача стягувачу нежитлових приміщень. Таким чином, виконавець вжив усіх передбачених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення стосовно витребування та передачі предмета вказаного у рішенні суду. Звернув увагу, що державним виконавцем жодним чином не порушено прав боржника, визначаючи розмір витрат виконавчого провадження та накладенням штрафів за невиконання рішення суду. Наполягав на тому, що боржником пропущено строк для звернення до суду без поважних причин, адже звернення до Рівненського окружного адміністративного суду не є поважною причиною пропуску такого строку. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши виступи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.10.2024 відкрито виконавче провадження № 76398342 із виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №569/22948/19 від 24.10.2024 про: витребувати на користь ОСОБА_2 із незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення 9/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,6 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 8/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,1 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

25.10.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

25.10.2024 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

25.10.2024 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

8.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій.

8.11.2024 державним виконавцем складено акти державного виконавця.

18.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу.

22.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу.

22.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ.

22.11.2024 державним виконавцем складено акти державного виконавця.

22.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

26.11.2024 державним виконавцем складено акти державного виконавця.

26.11.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вказані постанови надіслані боржнику за адресою зазначеною у виконавчому документі та на електронну адресу.

У відповідності до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі орган і в і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені такі заходи примусового виконання рішень:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту скарги, представник скаржника вважає, що державний виконавець не вірно визначив природу виконавчого документа, віднісши його до категорії рішень немайнового характеру, а тому й помилково виконував його у відповідності до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», а не у відповідності до ст. 60 Закону.

Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у розділі VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» і регулює порядок передачі стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі. Так, під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

Стаття 63 Закону знаходиться у розділі VIII «Виконання рішень немайнового характеру», згідно із якою за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 63 Закону рішенням немайнового характеру є рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Витребування майна власником із чужого незаконного володіння, як віндикаційний спосіб захисту цивільних прав передбачено статтею 388 ЦК України.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", а саме - вилучення та передача предметів стягувачу.

Таким чином, поняття "витребування" слід вважати тотожним поняттю "вилучення та передача предметів", що зазначене у пункті 3 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" у переліку заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону № 1404-VIII під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

В свою чергу, за змістом частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII рішеннями немайнового характеру є рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Порядок виконання рішень немайнового характеру регулюється Розділом VIII Закону № 1404-VIII. До рішеннями немайнового характеру, які підлягають примусовому виконанню, відносяться: рішення про відібрання дитини, встановлення побачення з дитиною, усунення перешкод у побаченні з дитиною (статті 64, 64 Закону № 1404-VIII); про поновлення на роботі (стаття 65 Закону № 1404-VIII); про виселення божника (стаття 66 Закону № 1404-VIII); про вселення стягувача (стаття 67 Закону № 1404-VIII); інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії на користь стягувача чи утриматися від здійснення таких дій.

За встановленими у справі обставинами на примусовому виконанні державного виконавця перебувало судове рішення про витребування із володіння божника нерухомого майна.

У разі задоволення позову про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові (пункт 116 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/12569/16 (провадження №61-2627ск21).

Виконавчий лист у справі №569/22948/19 від 24.10.2024 містить вимоги: витребувати на користь ОСОБА_2 із незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення 9/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,6 кв.м.) за адресою: будинок АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 8/1 НПК (літ.А-10, загальною площею 29,1 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду по справі № 569/22948/19, на підставі якого видано виконавчий лист, є рішенням немайнового характеру.

Таким чином, державним виконавцем вірно визначено суму виконавчого збору та витрати виконавчого провадження. Судом не встановлено будь яких порушень прав боржника державним виконавцем.

Представником скаржника не конкретизовано взагалі, яким чином порушуються права боржника постановами про накладення штрафів за невиконання рішення суду.

Лише посилання на невідповідність реквізитів стувача у оскаржуваних постановах, не може бути підставою для їх скасування.

Крім того, 11.12.2024 на адресу Відділу надійшла заява ОСОБА_2 про долучення до матеріалів виконавчого провадження ухвали Рівненського міського суду від 8.11.2024 по справі № № 569/22948/19 про виправлення описки у рішеннях суду та у виконавчих листах, зокрема «Прізвище, ім`я, по батькові стягувача» вважати правильним прізвище, ім`я та по батькові позивачки « ОСОБА_2 ».

20.12.2024 державним виконавцем винесено постанову про зміну, доповнення реєстраційних даних, якою внесено зміни до найменування стягувача та замість « ОСОБА_4 » зазначено « ОСОБА_5 ».

Тому суд, не вбачає жодних порушень прав скаржника в чатсині наявності такої описки у винесених постановах виконавцем.

Доводам наведеними державним виконавцем та представником стягувача щодо пропуску строку для звернення до суду із скаргою, суд не надає оцінки, адже судом було поновлено строк для звернення до суду із відповідною скаргою при прийнятті її до розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії державного приватного виконавця Мельника В.В. правомірні, були вчинені ним у відповідності із своїми повноваженнями та правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження», і діями та рішеннями державного виконавця права чи свободи скаржника не було порушено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26 березня 2025 року.

Суддя -