Справа № 529/1042/24
Провадження № 2/529/81/25
РІШЕННЯ

іменем України

25 березня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря Звягольської В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Предстаник позивача ТОВ "ФК "Пінг-Понг" - Лановий Є.М., звернувся з позовною заявою до суду, яка сформована в системі "Електронний суд" та просить стягнути відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати, які складаюься із сплаченого судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу.

Свої позовні вимоги, представник позивача обґрунтовує тим, що 27.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 100191074, в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, який створений в інформаційно телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний через сайт останнього. Згідно вказаного договору ТОВ «МІЛОАН», як кредитодавець, надав відповідачу кредит в сумі 15 000 грн. Вказані кошти перераховані на картковий рахунок вказаний ним у договорі. В свою чергу відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти у визначений в договорі строк та спатити відсотки за користування кредитними коштами.

В подальшому 08.07.2021 між ТОВ «Мілона» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений Договір відступлення прав вимоги № 04Т №18/10/2021, у відповідності до умов якого, клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс», та ТОВ «ФК «Пінг Понг» укладено договір факторингу №1/15 у відповідності до умов якого та згідно додатку №1 до договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 100191074 від 27.03.2021.

ОСОБА_1 свої зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та нарахованих процентів не виконав, перед первісним кредитором так і перед його правонаступниками не виконав, як наслідок, виникла заборгованість за вказаним кредитним договором, яка становить 69 000 грн., та складається із заборгованості за кредитом в сумі 15 000 грн. та нарахованих відсотків 54 000 грн.

Вказані обставини і слугували підставою звернення позивача з вказаним позовом до суду.

28.11.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача у прохальній частині позовних вимог вказав про відсутність заперечень щодо розгляду вказаної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Представницею відповідача ОСОБА_1 адвокатом Конюшенко М.А. подано письмові пояснення в яких вона, окрім іншого зазначила, що відповідач ОСОБА_1 являється військовослужбовцем, проходить службу з 14.07.2017 у військовій частині НОМЕР_1 ., а отже дії позивача по нарахуванню та списанню відсотків є неправомірними, оскільки їх здійснено із порушенням вимог ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів сім`ї». За вказаних підстав представниця відповідача зазначає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення лише заборгованості за тілом кредиту.

Дослідивши документи справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

27.03.2021 відповідачем ОСОБА_1 заповнено Анкету-Заяву на кредит № 100191074. У даній анкеті визначено суму кредитування, строк кредитування, відсоткову ставку. Вказана Анкета-Заява була погодженою кредитодавцем - позивачем по справі (а.с.11).

На підставі вказаної Анкети-Заяви ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 100191074, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 15 000 грн 00 коп. строком на 30 днів, термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом 26.04.2021 (а.с. 32-15).

У відповідності з п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 9 000 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені у пункті 2.2.3 цього договору.

Як вбачається з додатку № 1, який є графіком розрахунків, сторони домовилися, що дата повернення кредиту 26.04.2021, сума кредиту 15 000 грн., проценти за користування кредитом 9 000 грн., комісія за надання кредиту 0 грн. (а.с.33).

Як вбачається з розрахунку ТОВ «Мілоан» відповідачу ОСОБА_1 27.03.2021 надано кредит в сумі 15 000 грн.. Відповідно до розрахунку, ОСОБА_1 нараховувались відсотки згідно п. 1.5.2 договору в сумі 300 грн. за кожен день.

Крім того, згідно даного розрахунку 27.04.2021 ОСОБА_1 нараховувались відсотки згідно з п.1.6. договору в сумі 750 грн. за кожен день.

Нарахування відсотків за вказаним кредитним договором ТОВ «Мілоан» відбувалось по 25.06.2021 (а.с. 16).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, 27.04.2025 здійснена пролонгація строку кредитування (а.с.15)

Разом з тим, п. 2.3.1.2 Договору визначено, що збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Отже, оскільки сторони у самому договорі погодили строк повернення кредитних коштів, відсотків 27.04.2025, вказаний договір пролонговано шляхом користування ОСОБА_1 кредитними коштами, однак строк пролонгації не може перевищувати 60 днів, тобто до 25.06.2021, тому нарахування відсотків за договором відбувалось у строк дії кредитних відносин.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи це положення закону правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, ч.2 ст. ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі - ч. 2 ст. 639 ЦК України.

Укладаючи кредитний договір, сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_1 пройшов реєстрацію в ІТС з метою отримання кредиту. Верифікація ОСОБА_1 в системі свідчить про те, що він ознайомився з Правилами та іншою наданою на сайті ТОВ «Мілоан» інформацією.

Про реєстрацію свідчить: надання відповідачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону, розмір доходів; підтвердження свого номера мобільного телефону шляхом введення смс-коду, який відправлений на нього; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із Законом України «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту; подання в ІТС кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування).

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України, що передбачено ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію».

Судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони договору про споживчий кредит досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним.

Відповідач ОСОБА_1 підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону).

Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти в розмірі 15 000 грн. відповідно до умов п. 2.1. кредитного договору на його платіжну картку, реквізити, якої останнім вказано при оформленні цього Договору.

На спростування вказаного, відповідачем ОСОБА_1 так і його представником доказів не подано.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем достатніми та належними доказами перерахунку ТОВ «Мілоан» та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 15 000 грн.

Що стосується доводів представниці відповідача ОСОБА_1 стосовно неправомірності нарахування відсотків за користування кредитом, так як він є військовослужбовцем, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 14.07.2017, тобто являється військовослужбовцем, що підтверджено довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-УП (підпунктом 3 пункту 4 Закону) внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме статтю 14 доповнено пунктом 15 наступного змісту: «15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються»

З моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буду здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на момент подання позову в Україні діяв особливий період.

Національним Банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду

Таким чином, з оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, який не було скасовано на час подачі позову. ОСОБА_1 як військовослужбовець, який перебуває на військовій службі, в силу положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 54 000 грн задоволенню не підлягають.

Аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з врахуванням вищевказаних обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованість за яким становить 15 000 грн., яка і підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк встановлений договором або Законом (ст. 612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно п. 5.1.3 Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача (а.с.13, зворот).

08.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №04Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» вимогу до позичальників, в тому числі за договором № 100191074, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с. 13, 21-28).

Разом з тим, 24.01.2022 ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» уклали договір факторингу №1/15, згідно якого останнє відступило ТОВ «ФК «Пінг-Понг» вимоги заборгованостей до боржників, в тому числі і за договором № 100191074, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с. 14, 35-38).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином позивач набув право грошової вимоги до відповідача на законих підставах.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі пропорційній частині задоволених позовних вимог, що складає 526 грн. 62 коп.

В той же час, позивач просив стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 43657029 від 07 серпня 2024 року, додаткову угоду № 100191074 до Договору № 43657029 про надання правничої допомоги, детальний опис робіт, виконаних адвокатом, акт № 100191074 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом.

З вказаних документів вбачається, що позивачем на професійну правничу допомогу адвокату Білецькому Б.М. сплачено 6 000 грн.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з ішими судовими витратами ч.2 ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено на 21, 74 %, витрати позивача понесені на професійну правничу допомогу становлять 1 304 грн. 40 коп., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 12, 81, 133, 141, 144, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 проживаючого по АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100191074 від 27.03.2021 у розмірі 15 000 ( п`ятнадцять тисяч) грн та судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, понесені позивачем, які складаються із судового збору в сумі 526 грн. 62 коп. та витрат на правничу правову допомогу в сумі 1 304 грн. 40 коп., а всього 16 831 (шістнадцять тисяч вісімсот тридцять одна) грн 02 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча Л.Є. Петренко