Провадження № 2/357/1551/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ільницька І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у приміщенні суду в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення розміру часток у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В :

05 листопада 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 становить по 1/3 частині квартири кожному. Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 припинити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 листопада 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13 листопада 2024 року. Підготовче засідання призначено на 06 грудня 2024 року.

06 грудня 2024 року від представника відповідачів ОСОБА_4 на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання через необхідність подачі зустрічного позову та відзиву на позовну заяву.

Підготовче засідання у справі відкладено з 06 грудня 2024 року на 31 січня 2025 року.

В підготовче засідання 31 січня 2025 року сторони та їх представник не з`явилися, про день, час та місце останнього повідомлені своєчасно та належним чином.

31 січня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мельниченка Євгенія Олександровича про відкладення судового розгляду через хворобу сина і не можливість через це прибути в судове засідання чи вийти в режимі відеоконференції. В даному клопотанні представник відповідачів заперечив проти позову та зазначив, що згідно відповіді з Управління комунальної власності та концесії від 14.06.2024 № 01-16/252, вбачається, що спірна квартира передана у спільну часткову власність у рівних частках, про що зазначено у поданій заяві від 17.11.1998. Позивач просить припинити спільну сумісну власність на квартиру та визначити розмір часток у ній, хоча така частка визначена (1/4) та спір відсутній, квартира вже перебуває у спільній частковій власності. Представник відповідачів просив відмовити у позові як у безпідставному та завідомо необґрунтованому, що містить ознаки фіктивного позову, поданого із зловживанням правом, так як спір відсутній, частка вже визначена з 17.11.1998.

Ухвалою суду від 31 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 лютого 2025 року на 10.30 год.

27 лютого 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мельниченка Євгенія Олександровича про відкладення судового розгляду через прийняття участі в судовому засіданні в місті Харкові і не можливість через це прибути в судове засідання чи вийти в режимі відеоконференції. В даному клопотанні представник відповідачів заперечив проти позову та зазначив, що згідно відповіді з Управління комунальної власності та концесії від 14.06.2024 № 01-16/252, вбачається, що спірна квартира передана у спільну часткову власність у рівних частках, про що зазначено у поданій заяві від 17.11.1998. Позивач просить припинити спільну сумісну власність на квартиру та визначити розмір часток у ній, хоча така частка визначена (1/4) та спір відсутній, квартира вже перебуває у спільній частковій власності. Представник відповідачів просив відмовити у позові як у безпідставному та завідомо необґрунтованому, що містить ознаки фіктивного позову, поданого із зловживанням правом, так як спір відсутній, частка вже визначена з 17.11.1998. Додатково зазначив, що приватизація спірної квартири незаконна так як неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не міг приймати участь в приватизації і те, що останній незаконно приймав участь у приватизації, робить приватизацію незаконною. Слід визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом на спірну квартиру в 1998 році, про що буде подано позов. Просить надати на це час, адже це матиме наслідком зупинення цієї справи.

Судовий розгляд у справі за клопотанням представника відповідачів відкладено з 27 лютого 2025 року на 27 березня 2025 року на 09.30 год.

В судове засідання 27 березня 2025 року сторони та їх представники не з`явилися.

27 березня 2025 ркоу на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення.

27 березня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мельниченка Євгенія Олександровича про відкладення судового розгляду через прийняття участі в судовому засіданні в Первомайському раойнному суді Харківської області і не можливість через це прибути в судове засідання чи вийти в режимі відеоконференції. В даному клопотанні представник відповідачів заперечив проти позову та зазначив, що згідно відповіді з Управління комунальної власності та концесії від 14.06.2024 № 01-16/252, вбачається, що спірна квартира передана у спільну часткову власність у рівних частках, про що зазначено у поданій заяві від 17.11.1998. Позивач просить припинити спільну сумісну власність на квартиру та визначити розмір часток у ній, хоча така частка визначена (1/4) та спір відсутній, квартира вже перебуває у спільній частковій власності. Представник відповідачів просив відмовити у позові як у безпідставному та завідомо необґрунтованому, що містить ознаки фіктивного позову, поданого із зловживанням правом, так як спір відсутній, частка вже визначена з 17.11.1998. Додатково зазначив, що приватизація спірної квартири незаконна, так як неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не міг приймати участь в приватизації і те, що останній незаконно приймав участь у приватизації, робить приватизацію незаконною. Слід визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом на спірну квартиру в 1998 році, про що буде подано позов, копію якого він зобов`язується надати в наступному судовому засіданні. При поданні вказаного позову і відкриття провадежння у спарві, бути просити зупинити провадження у даній справі.

При вирішенні клопотання про відкладення судового розгляду суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) ч.4 ст. 223 ЦПК України.

Приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 та її представнки адвокат Мельниченко Є.О. чотири рази не прибули до суду двічі в підготовче засідання 06.12.2024 та 31.01.2025 та двічі в судове засдіання 27.02.2025 та 27.03.2025, представник відповідача тричі клопотав перед судом про відкладення судових засідань, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення строків розгляду справи в суді, ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України.

Суд розцінює подані до суду представником відповідачів клопотання про відкладення судового розгляду із запереченнями проти позову як подані відзиви, у яких представником відповідачів викладено свою правову позицію щодо вирішення спору у даній справі.

За таких обставин суд приходить до висновку про вирішення справи за відсутності сторін та їх представників, за наявними у ній доказами. Крім цього, рішення суду не може бути заочним у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 виклала свою правову позицію щодо вирішення спору, просивши суд відмовити в його задоволенні.

Фіксування судового засідання технічними засобами фіксації не проводилося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Згідно відповіді з управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради від 14 червня 2024 року за № 01-16/22, за наявними архівними документами, що надавалися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для отримання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 вбачається, що квартира передана у спільну часткову власність у рівних частках, про що було зазначено у поданій заяві від 17.11.1998. Питання внесення (допису) розміру часток у документи (свідоцтва про право власності, дублікати свідоцтва про право власності) не врегульовано нормативними документами, тому з метою уникнення спірних питань в майбутньому рекомендовано питання зазначення (розподілу) розміру часток між співвласниками вирішувати в судовому порядку.

До матеріалів справи представником позивача долучено в копіях: відзив на позовну заяву у справі № 357/6314/24 ; позовну заяву про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між сторонами у справі, яка є предметом судового розгляду; постанову державного виконавця від 22.11.2022 про припинення розшуку боржника ОСОБА_1 ; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 ; позовну заяву КП БМР «Білоцерківтепломережа» до сторін у справі, що розглядається судом; судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду від 01 лютого 20224 року та ухвалу суду від 08 лютого 2024 року про скасування вказаного наказу;

Згідно довідки КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 19.05.2023, станом до 01.01.2013, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.12.1998, виданого комунальною службою приватизації житлового фонду м. Біла Церква.

Відповдіно до свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_1 від 10 грудня 1998 року, комунальна служба приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква посвідчує, що квартира АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Судом встановлено, і сторони не заперечували, що на час видачі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10 грудня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі між собою (з 23.05.1990 року до 21.04.2024 року третій аркуш позовної заяви на звороті), у якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування у шлюбі 10 грудня 1997 року Комунальною службою приватизації житлового фонду міста Біла Церква видано свідоцтво № 24667, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Свідоцтво про право власності на спірну квартиру видано під час дії Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР) в редакції 1963 року.

Розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, набутою

до набрання чинності Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) 2004 року, необхідно виходити з того, що відповідно до чинного на той час законодавства спільною сумісною власністю є:

1) майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України);

2) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункти 1, 2 статті 17, стаття 18 Закону України «Про власність»);

3) квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України в чинній редакції, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності ч.2 ст. 355 ЦК України.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно ч.4 ст. 355 ЦК України.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ч.1 ст. 356 ЦК України.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю ч.1 ст. 368 ЦК України.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом ч.3 ст. 368 ЦК України.

Припинення права спільної сумісної власності здійснюється шляхом: 1) Виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності; 2) Поділу майна, що є у спільній сумісній власності.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом ч.1 ст. 370 ЦК України.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду ч.2 ст. 370 ЦК України.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу ч.3 ст. 370 ЦК України.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності ч.1 ст. 364 ЦК України.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання ч.2 ст. 364 ЦК України.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації ч.3 ст. 364 ЦК України.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом ч 1 ст. 372 ЦК України.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом ч.2 ст. 372 ЦК України.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється ч.3 ст. 372 ЦК України.

Позивач у позовінй заяві просить визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить сторонам та становить по 1/3 частині спірної квартири кожному та припинити право спільної сумісної власності на спірну квартиру за сторонами.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на положення ст. 372 ЦК України щодо поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності.

За таких обставин суд вважає за можливе в порядку поділу спільного сумісного майна спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визнати за позивачем право власності на 1/3 частку вказаної квартири, залишивши у власності інших відповідачів співвласників по 1/3 частці вказаної спірної квартири.

Право спільної сумісної власності при поділі спільного сумісного майна припяняється внаслідок його поділу між співвласниками.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у п.58 постанови від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц вказала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Так як позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визначення часток у спільній сумісній власності та припинення права спільної сумісної власності, посилаючись на положення ст.372 ЦК України, якою регламентовано поділ спільної сумісної власності, суд вважає за доцільне позовні вимоги задоволити повністю та визнати за позивачем в порядку поділу спільного майна право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частці квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд не бере до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 про те, що квартира знаходиться у власності сторін на праві спільної часткової власності, так як сторони на момент приватизації спірної квартири перебували у шлюбі між собою та у свідоцтві про право власності на квартиру не визначено розмір часток співвласників, що в свою чергу свідчить про те, що вказана квартира перебуває у сторін на праві спільної сумісної власності.

Суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо незаконності приватизації спірної квартири на співвідповідача ОСОБА_3 , який на момент її приватизації був неповнолітньою особою, так як свідоцтво про право власності на спірну квартиру в судовому порядку не визнавалося таким, що видане з порушенням чинного законодавства, а рішення про приватизацію спірної квартири судом не скасоване.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по оплаті судового збру в сумі 1211,20 грн, тобто по 605,60 грн. з кожного із відповідачів.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення розміру часток у спільному майні задоволити повністю.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 605,60 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП: матеріали справи не містять.

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя М. М. Бебешко