Справа № 444/595/25
Провадження № 2/444/770/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Жовківськоїї міської ради, третя особа - Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування на частку в майні бувшого колгоспного типу двору та визнання права власності на частку в майні члена колгоспного типу двору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання в порядку спадкування за законом права власності на частку в майні бувшого колгоспного типу двору й в житловому будинку в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на частку в майні бувшого колгоспного типу двору.

Свої позовні вимоги мотивують наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Туринківською сільською радою (акт. запис № 10). Ще до її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Туринківською сільською радою.

Померлі доводилися батьками ОСОБА_1 . Батьки проживали в АДРЕСА_1 . Мати - ОСОБА_3 зазначалася головою колгоспного типу двору, членами двору - батько ОСОБА_4 , їх невістка ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , що підтверджується випискою з погосподарської книги по с. В`язова по Туринківському старостинському округу. Право власності на житловий будинок старої забудови було зареєстровано на ім`я матері - ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення виконкому Туринкістької сільської ради № 11 від 10.04.1986 року, в 1989 році було зведено новий будинок за цією ж адресою, старий будинок знесено, що стверджено довідкою Червоноградського МБТІ. Інвентаризаця новозведеного будинку не проводилася, лише проведено записи в погосподарських книгах Туринківської сільської ради по с. В`язова, як господарство колгоспного типу. Право власності на новозведений будинок було зареєстровано лише в погосподарській книзі Замочківської сільської ради.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого Червоноградським МБТІ, загальна площа будинку становить 89.4 кв.м, житлова 56.0 кв.м, допоміжна 33.4 кв.м.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну йому 1/4 частку в майні двору, яку, відповідно положень ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), фактично прийняли мати ОСОБА_3 , вступивши фактично у володіння та управління майном, але не оформили юридично.

Після смерті матері - ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй частину майна двору. З приводу спадкування позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовківської державної нотаріальної контори де відкрито спадкову справу № 865/2008 і йому 24.07.2008 року видано свідоцтво про право на спадщину майнового паю, однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкування будинку через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім`я померлої ОСОБА_3 та невизначені частки членів двору, про що 10.02.2025 року видано постанову №151/01-16 та роз`яснено про судовий порядок визнання права власності на спадкове майно.

Про те, що померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , стверджено свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_3 , виданим В`язівською сільською радою в 1962 році.

Зазначає, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв, оскільки він на день смерті проживав з нею та вів спільне господарство.

Ухвалою судді Жовківського райсуду від 18.03.2025 року відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду в загальному позовному провадженні.

Представник відповідача та третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи належно повідомлені, що стверджено повідомленнями про вручення повідомлення, однак Жовківською міською радою, Жовківською держнотконторою повідомлено про відсутність заперечень проти позовних вимог та розгляд справи в їх відсутності, а тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без учасників, які не з`явилися, зважаючи на подані ними заяви.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, судом вирішено розглядати справу за відсутності сторін у справі та на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Ст. 4 ч.1 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 України, встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом.

Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 15.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню,якщо суд немає обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи, інтереси осіб. Суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд .

Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами судового провадження .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону,виникають з моменту реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 зазначеного Закону України, речові права на нерухоме майно та обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року,визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до чинного законодавства, що діяло на момент виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Туринківською сільською радою (акт. запис №10). Ще до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік, член двору ОСОБА_4 , що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Туринківською сільською радою.

Померла ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого зазначалася ОСОБА_3 , членами двору її чоловік ОСОБА_4 , її невістка ОСОБА_2 і син ОСОБА_1 , що підтверджується випискою з погосподарської книги по с. В`язовій по Туринківському старостинському округу.

Відповідно до рішення виконкому Туринкістької сільської ради № 11 від 10.04.1986 року, в 1989 році ОСОБА_3 було зведено новий будинок в АДРЕСА_1 , старий будинок, який було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 знесено, що стверджено довідкою Червоноградського МБТІ.

З довідки Червоноградського МБТІ вбачається, що інвентаризація новозведеного будинку в АДРЕСА_1 не проводилася, лише проведено записи про наявність господарства в погосподарських книгах Туринківської сільської ради по с. В`язова, як господарство колгоспного типу, головою якого значилася ОСОБА_3 .

З технічного паспорта, виготовленого Червоноградським МБТІ, вбачається, що загальна площа будинку в АДРЕСА_1 , становить 89.4 кв.м, житлова 56.0 кв.м, допоміжна 33.4 кв.м.

Діючою на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв.Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5 Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року.Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки,що знаходяться на праві власності у громадян. Отже право власності на будинок вважалося зареєстрованим згідно вимог діючого на той час законодавства на голову двору ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності,положення ст.ст. 17,18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини,які виникли після введення в дію цього Закону ( з 15 квітня 1991 року).До правовідносин що виникли раніше застосовується діюче на той час законодавство.Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору,яке було придбане до 15.04.1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, що мала місце до цієї дати право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.Особам які вибули з членів двору,але не втратили права на частку в його майні, .визначається ,виходячи з того майна,яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Оскільки померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 значилися в дворі станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року, а тому мають право на рівні частки в майні двору, яка становить по 1/4 частині кожного.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно постанови ПВС України №13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що правила ст. 563 (в ред. 1963 року) про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Після смерті члена двору ОСОБА_4 його дружина, вона ж голова двору ОСОБА_3 , належну йому частку двору, відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року,) прийняла, вступивши у володіння та управління спадковим майном.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України (в ред.2003 року), після смерті ОСОБА_3 належну їй частку в майні двору прийняв її син, позивач по справі ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог ст.3 1268 ЦК України проживав з нею на день її смерті.

З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі виданого Жовківською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу № 865/2008.

З копії свідоцтва про право на спадщину від 24.07.2008 року вбачається, що Жовківською державною нотаріальною конторою Кунтому Б.М. видано свідоцтво про право на спадкування майнового паю який належав матері ОСОБА_3 .

З постанови №151/01-16 від 10.02.2025 року вбачається, що Жовківською державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на падщину частки членів колгоспного типу двору в житлового будинку в АДРЕСА_1 із-за відсутності правовстановлюючого документу на ім`я ОСОБА_3 та інших членів двору.

Отже на день смерті ОСОБА_3 мала право на 2/4 частки в майні двору в с. В`язова, а саме 1/4 після смерті чоловіка ОСОБА_4 та 1/4 частки її, як голови двору.

Таким чином, позивач як спадкоємець після смерті ОСОБА_3 , має право на спадкування 2/4 часток будинку колишнього колгоспного типу двору в АДРЕСА_1

Крім того, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як члени колгоспного типу двору в АДРЕСА_1 , які зазначалися в господарстві станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року мають право на 1/4 частки майна двору кожний.

Згідно до ст. ст. 1216 1218 ЦК України (в ред.2003 року) до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України (в ред. 2003 року) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

З врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку що право позивачів підлягає захисту в судовому порядку. Зібрані по справі докази та оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст, ст. 23,55,114,,200,247,258-259.264-265,319,354 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 3/4 (три четвертих) частки житлового будинку в АДРЕСА_1 загальна площа якого становить 89,4 кв.м, житлова 56.0 кв.м, допоміжна 33.4 кв.м з такою ж частиною господарських будівель, з яких 2/4 частки в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та 1/4 частки як члена колгоспного типу двору.

Визнати право власності ОСОБА_2 1/4 (одну четверту) частки житлового будинку в АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 89.4 кв.м, житлова 56.0 кв.м, допоміжна 33.4 кв.м з такою ж частиною господарських будівель.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи,якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 28 березня 2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.