Справа № 158/37/25
Провадження № 2/0158/185/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

24 березня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Поліщук С.В.,

при секретарі Шрамко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Сорокопуд М.О. звернулась до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 червня 2018 року між позивачем по справі ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено нотаріально засвідчений договір позики (боргова розписка), відповідно до умов якого відповідач по справі ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 позику в сумі 26400 грн., які останній зобов`язувався повернути у строк до 01 червня 2020р., на підтвердження чого було складено письмову розписку. У встановлений у вказаній розписці термін, відповідач по справі ОСОБА_2 кошти не повернув, а тому останній зобов`язаний повернути позивачці вищевказану суму боргу, нараховані інфляційні втрати за період з 02.06.2020р. по 30.11.2024р. в розмірі 17 600 грн. 19 коп. та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України на вищезазначену суму позики, що становить 3637 грн., а всього на загальну суму 47 643 грн. 19 коп.

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача по справі ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 19.06.2018 року в сумі 47 643 грн. 19 коп. та судові витрати по справі пов`язані зі сплатою судового збору та витратами на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.01.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

28 січня 2025р. до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшла заява відповідача по справі ОСОБА_2 у якій останній вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки сума боргу ним сплачена в повному об`ємі про що подав суду відповідні докази, а тому просить відмовити в задоволенні даного цивільного позову.

Представник позивачки по справі ОСОБА_1 адвокат Сорокопуд М.О. подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог, просив розгляд даної цивільної справи проводити у відсутності сторони позивача. Крім того подав до суду клопотання у якому зазначає, що надані відповідачем по справі ОСОБА_2 докази квитанції про перекази позивачу коштів є доказом сплати відповідачем в користь позивача аліментів на утримання сина визначених рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.03.2019р. (судова справа №161/7544/15-ц) та є доказом виконання рішення суду на підставі виконавчого листа, який знаходився на примусовому виконанні в Ківерцівському відділі ДВС у Луцькому районі (виконавче провадження №55817087), яка закінчено у зв`язку з повним погашенням заборгованості. Просить позов задовольнити, щодо заочного розгляду даної цивільної справи не заперечує.

Відповідач по справі ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду даної цивільної справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань суду не подав.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою сторони позивача та у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши надані письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що 19 червня 2018 року між позивачем по справі ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Сушик Л.А. договір позики, який зареєстровано в реєстрі за №399, відповідно до умов якого відповідач по справі ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 позику в сумі 26400 грн. (п.1 договору), які останній зобов`язувався повернути у строк до 01 червня 2020р. (п.2 договору) (а.с. 8).

На підтвердження вищевказаного договору позики відповідачем по справі ОСОБА_2 було складено письмову розписку від 19.06.2018р. про отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_1 (а.с. 9).

Частиною 1 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Таким чином, за своєю суттю договір позики (розписка) про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як встановлено судом, відповідачем по справі ОСОБА_2 грошове зобов`язання перед позивачем по справі ОСОБА_1 не виконано.

Подані відповідачем по справі ОСОБА_2 до суду докази (касові чеки від 30.07.2018р., 28.09.2018р., 26.10.2018р., 27.11.2018р., 27.12.2018р., 27.04.2019р., 24.08.2019р., 30.05.2019р. та 28.03.2020р.) про переказ грошових коштів позивачу по справі ОСОБА_1 не містять відомостей про призначення платежу, на підтвердження доказів перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 19.06.2018р (а.с. 18-27).

Разом з тим, представником позивача по справі до суду подано копію постанови головного державного виконавця Ківерцівського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 23.07.2021р. про закінчення виконавчого провадження №55817087. З вказаної постанови вбачається, що Ківерцівським районним судом Волинської області 01.03.2016р. було видано виконавчий лист №161/7544/15-ц з приводу стягнення з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000,00 (однієї тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 18 травня 2015 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. Вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з повною сплатою заборгованості (а.с. 39-40).

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за позикою, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти визначені у ст.625 ЦК України нараховуються у разі неправомірного користування грошовими коштами, в тому числі у разі прострочення грошового зобов`язання із повернення всієї суми позики.

Згідно розрахунку позивач просить стягнути з відповідача відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 відсотки річних від простроченої суми та інфляційні втрати за період з 02 червня 2020р. по 03 січня 2025 року, що становить 3637 грн. 00 коп. 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та 17 600 грн. 19 коп. інфляційних втрат.

Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З наведеного слідує, що позивач вправі нараховувати відповідачу 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України та інфляційні втрати за період з 02 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно, адже з 24 лютого 2022 року таке нарахування неможливе у зв`язку з введенням на території України воєнного стану. Оскільки позивачем проведено розрахунок 3 відсотків річних та інфляційних втрат за період з 02 червня 2020 року по 03 січня 2025 року включно, що суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд здійснює такий розрахунок самостійно.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою:

Період прострочення грошового зобов`язання: з 02.06.2020р. по 23.02.2022р.

Кількість днів у періоді: 632

Всього 3 відсотки річних становить: 1371 грн. 35 коп. (26400 x 3 x 632 : 365 : 100).

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою:

Період прострочення грошового зобов`язання: з 02.06.2020р. по 23.02.2022р.

Кількість днів у періоді: 632

[Сукупний індекс інфляції] = 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 116,769% (за період червень 2020 - лютий 2022)

[Інфляційні нарахування] = 26 400,00 грн (сума боргу) ? 116,769% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 26 400,00 грн (сума боргу) = 4 427,12 грн

Враховуючи вищевикладене з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 32 198 грн. 47 коп. заборгованості за договором позики від 19.06.2018р., яка включає в себе 26400 грн. основна сума боргу, 1371 грн. 35 коп. 3% річних та 4427 грн. 12 коп. інфляційні втрати.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Оскільки позов підлягає до часткового задоволення (32 198 грн. 47 коп. х 100 : 47 643 грн. 19 коп. = 67,58%), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 654,82 грн. (968,96 х 67,58: 100) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 95, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 6, 15, 16, 205, 207, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 638-639, 1046-1049 ЦК України, суд-

у х в а л и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики №399 від 19.06.2018 року у розмірі 32 198 (тридцять дві тисячі сто дев`яносто вісім) грн. 47 коп., з яких 26400 (двадцять шість тисяч чотириста) грн. 00 коп. основна сума боргу, 1371 (одна тисяча триста сімдесят одна) грн. 35 коп. 3% річних та 4427 (чотири тисячі чотириста двадцять сім) грн. 12 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі із сплати судового збору в розмірі 654 (шістсот п`ятдесят чотири) грн. 82 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителька АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Сорокопуд Микола Олександрович, діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АС №1121029 від 16.12.2024р., юридична адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_3 .

Суддя Ківерцівського районного суду С.В. Поліщук