ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/1360/24

Провадження № 22-ц/820/649/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 07 січня 2025 року (суддя Горщар А. Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

14 листопада 2024 року ТОВ «Споживчий центр», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 20 листопада 2023 року з ОСОБА_1 в електронній формі був укладений кредитний договір № 20.11.2023-100002016, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 10000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком на 140 днів. Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено квитанцією від 20 листопада 2023 року про перерахунок коштів на реквізити електронного платіжного засобу споживача 414943хх-хххх-1583. Кредитний договір ОСОБА_1 підписав електронним цифровим підписом. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим заборгованість на дату подачі позову складає 25499,95 грн, з яких: 10000 грн - заборгованість за кредитом, 1500 грн - комісія, 13999,95 грн - заборгованість за процентами.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 07 січня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 20.11.2023-100002016 від 20 листопада 2023 року та судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням проведеного взаємозаліку в загальній сумі 9847,50 грн. В решті позову відмовлено.

ТОВ «Споживчий центр», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові та проведеного взаємозаліку грошових вимог, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Відповідач не надав документів на підтвердження його участі у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з збройною агресією російської федерації проти України. Тому права на відповідну пільгу як особа, прийнята на військову службу за контрактом, ОСОБА_1 немає. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач не звертався до товариства про списання нарахованих процентів та не надав необхідних документів. Розподіл судових витрат з проведенням взаємозаліку не відповідає вимогам закону.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині стягнення кредиту і комісії не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що 20 листопада 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 20.11.2023-100002016, відповідно до умов якого надано кредит у сумі 10000 грн, яка перераховується за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника 4149-43ХХ-ХХХХ-1583, строк надання кредиту - 140 днів з дати його надання, період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту, процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісія, пов`язана з наданням кредиту - 1500 грн, яка розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується та обліковується в день видачі кредиту, неустойка - 100 грн (а. с. 7, 8-11).

Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 20.11.2023-100002016 від 20 листопада 2023 року про споживчий кредит, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 , за період з 20 листопада 2023 року по 07 квітня 2024 року загальна вартість кредиту складає 21539,77 грн, з яких: сума кредиту за договором - 10000 грн, проценти за користування кредитом - 10039,77 грн, комісія за надання кредиту - 1500 грн (а. с. 12).

Аналогічні умови кредитування містяться в Паспорті споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а. с. 14).

Заявка на укладення кредитного договору, Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 20.11.2023-100002016 від 20 листопада 2023 року про споживчий кредит, Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) були підписані відповідачем одноразовим електронним ідентифікатором Н686.

Квитанцією про електронний переказ коштів АТ КБ «Приватбанк» LiqРау від 20 листопада 2023 року підтверджено здійснення платежу за № в сумі 10000 грн на рахунок VISA414943*83, призначення - видача за договором № 20.11.2023-100002016 (а. с. 20).

Зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконав.

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 20.11.2023-100002016 від 20 листопада 2023 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 25499,95 грн, з яких 10000 грн - основний борг за кредитом, 13999,95 грн - проценти, 1500 грн - комісія (а. с. 19).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за процентами, суд виходив з того, що відповідач є військовослужбовцем, а відтак має пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців».

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 502/1438/18 зазначено, що пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Відповідач є військовослужбовцем 10 Територіального вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України з 11 жовтня 2021 року по теперішній час, що підтверджується довідкою 10 Територіального вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 417 від 25 листопада 2024 року (а. с. 41).

Отже, на дату укладення кредитного договору та нарахування процентів на відповідача поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей».

Відтак відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з нього на користь позивача процентів за договором.

Доводи апеляційної скарги про незвернення відповідача до товариства з вимогою про списання нарахованих процентів та ненадання ним необхідних документів на підтвердження права на пільгу, не може слугувати підставою для обмеження ОСОБА_1 у користуванні передбаченими законодавством України пільгами для військовослужбовців.

Рішення суду в частині відмови в позові про стягнення процентів ухвалено відповідно до норм матеріального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки і безпідставно застосував до правовідносин сторін статтю 601 ЦК України та визначив суму до стягнення, провівши взаємозалік заборгованості за договором із судовими витратами.

Вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та судові витрати не є зустрічними однорідними вимогами в розумінні статті 601 ЦК України, які можуть бути зараховані.

Тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Заборгованість за кредитним договором у сумі 11500 грн, з яких: 10000 грн - основний борг за кредитом, 1500 грн - комісія мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Враховуючи задоволення позову частково в розмірі 11500 грн, що складає 45,1% від ціни позову 25499,95 грн, суд першої інстанції вірно відповідно до вимог пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог здійснив розрахунок судових витрат - судового збору у розмірі 1092,50 грн, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 та витрат на правничу допомогу у розмірі 2745 грн, які підлягають стягненню з ТОВ «Споживчий кредит».

З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції необхідно змінити і виключити з мотивувальної частини 75, 76 абзаци та викласти абзац 2 резолютивної частини в новій редакції.

Рішення суду в частині відмови в позові про стягнення процентів потрібно залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 07 січня 2025 року змінити і виключити з мотивувальної частини 75, 76 абзаци та викласти абзац 2 резолютивної частини в новій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 20.11.2023-100002016 від 20 листопада 2023 року у розмірі 11500 грн (одинадцять тисяч п`ятсот гривень), з яких: 10000 грн (десять тисяч грн) - основний борг за кредитом, 1500 грн (одна тисяча п`ятсот грн) - комісія та витрати по оплаті судового збору в сумі 1092,50 грн (одна тисяча дев`яносто дві грн 50 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2745 грн (дві тисячі сімсот сорок п`ять грн)».

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 07 січня 2025 року в частині відмови в позові про стягнення процентів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 березня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта