21.03.2025 Справа № 363/1171/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Пчолкіну М.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності,

встановив:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

-встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати земельну ділянку площею 0,0885 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :38:018:0012 спільним сумісним майном ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свої вимоги мотивував тим, що з серпня 2014 року по 27 липня 2021 року проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з якою мали спільний бюджет та витрати, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, разом подорожували, в період з 2016 по 2019 рік зверталися до відповідних клінік репродуктивного здоров`я, у 2016 році за спільні кошти придбали земельну ділянку за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, садівниче товариство «Троянда 2» з кадастровим номером :38:018:0012, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 та з восени 2017 року на вказаній земельній ділянці здійснювали будівництво будинку. 28 липня 2021 року зареєстрували шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва 12 лютого 2024 року розірвано. Також зазначив, що в будівництво він вклав всі свої фінансові збереження, що накопичено ним до знайомства з ОСОБА_5 в розмірі 12 000 доларів США, а також частину коштів у розмірі 39 000 доларів США, які йому передав його батько з продажу власної земельної ділянки та будинку. Вважає, що придбання земельної ділянки і будівництва на ній будинку здійснено в інтересах сім`ї за спільні кошти, а тому земельна ділянка є їх спільним сумісним майном.

Представник відповідачки подала до суду відзив, в якому зазначила, що 06 жовтня 2016 року ОСОБА_5 , не перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, за особисті кошти придбала спірну земельну ділянку. Після оформлення на неї права власності, відповідачкою отримано членську книжку садівника, де у розділі «Склад членів сім?ї садовода» не міститься жодної інформації ні про позивача, ні про будь-яких інших осіб.

З 2017 року відповідачка будувала дім на спірній земельній ділянці, затвердила проект, придбавала будівельні та витратні матеріали, оплачувала роботу будівельників та інших підрядників тощо, після завершення будівництва, затверджувала і оплачувала його оздоблення, придбала меблі та предмети інтер?єру, а також понесла всі експлуатаційні витрати з обслуговування будинку.

Після того як ОСОБА_5 в листопаді 2023 року звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_6 змінив замки в огорожі земельної ділянки та чинить відповідачці перешкоди у користуванні її власністю. ОСОБА_5 не може проживати у зазначеному будинку, користуватися своїми особистими речами тощо.

Просила звернути увагу, що позивачем належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено його матеріальний стан, а тому він використовує оплачені саме відповідачкою чеки та квитанції, як докази на свою користь.

Позивач без жодних правових підстав намагається поширити режим спільної сумісної власності на майно, яке набуте відповідачкою до шлюбу та є її особистою приватною власністю, не надаючи жодних належних, допустимих і достатніх доказів.

Не можуть братися до уваги посилання позивача на вкладення ним у будівництво його власних накопичень у розмірі 12 000 доларів США, оскільки позивач жодним чином не підтверджує, ні наявності у нього таких коштів, ні джерел їх накопичення.

Також сумнівними і безпідставними є посилання позивача на те, що при будівництві ним використано отримані від батька кошти від продажу земельної ділянки та будинку в розмірі 39 000 доларів США, оскільки з доданих до позову договорів купівлі-продажу, будинок продано за 73 472 грн., а земельну ділянку - за 50 712 грн., тобто, загальна вартість будинку із земельною ділянкою склала 124 184 грн., а відтак, позивач ніяк не міг отримати від батька від продажу будинку і земельної ділянки 39 000 доларів США.

Матеріали справи не містять жодних доказів передання будь-яких грошових коштів позивачу від батька. Продаж нерухомості, на який посилається позивач, відбувся 27 жовтня 2005 року, а тому в суді не доведено, що позивачем використано власні кошти і в спільну власність за час спільного проживання з відповідачкою придбано спірну земельну ділянку.

Отже, позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою у період з серпня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (дату укладення шлюбу), а тому позивачем не підтверджено факту ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов?язків подружжя, набуття спільного майна тощо, в цей період.

Оскільки відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, то відсутні й передбачені ст. 74 СК України підстави, вважати спірну земельну ділянку такою, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою. 3 огляду на викладене просила в задоволені позову відмовити.

В додаткових поясненнях до відзиву представник відповідачки зазначила, що серед іншого, спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою передбачає в тому числі й святкування різних значимих родинних свят разом, спільні подорожі та відпустки. З 2014 по 2019 роки відповідачка подорожувала у відпустках з подругами до Грузії, Австрії, Албанії, Домінікани, Єгипту, Санаторію «Білий Рояль», о. Іск`я в Італії, Парижу, Туреччини, на підтвердження чого надала копії свого закордонного паспорту та її подруг, а також спільні фотографії, зроблені в період з 18 липня 2024 року по 26 вересня 2020 року. Також в якості доказів долучила фотографії за 2014 по 2020 роки святкування сімейних свят та проведення дозвілля, на яких ОСОБА_6 присутнім не був, що є додатковим доказом того, що ОСОБА_5 не сприймала його членом своєї родини.

Що стосується спірної земельної ділянки, то зазначила, що за період з червня 2014 по 06 жовтня 2016 року позивач не надав жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтвердили отримання ним доходу. При цьому, таблички з будівельними матеріалами, роботами та їх вартістю, кошториси, рахунки, ТТН без підписів та печаток не є документами, які підтверджують придбання та оплату товару чи робіт, а також здійснення оплат позивачем. Декілька документів з іменем позивача та його номером телефону не свідчать про придбання товару за його кошти чи здійснену ним оплату, або доставку вказаного товару за адресою спільного будівництва.

Не підтверджує факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу і долучені до справи позивачем заповіти ОСОБА_6 , які вказують лише на гарні, приятельські стосунки між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що існували у них в листопаді 2018 року.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що з твердженнями відзиву не погоджується, які спростовуються письмовими доказами долученими до позову.

При цьому, відповідачкою не спростовано жодного викладеного у позовній заяві факту, крім того сама ОСОБА_5 не вказує, з якого моменту вони почали проживати разом.

Доводив, що придбання земельної ділянки і будівництво на ній здійснено з метою їхнього спільного подальшого проживання з ОСОБА_5 .

Також зазначив, що в матеріалах справи наявні копії рахунків, квитанцій, видаткових накладних та інших документів пов`язаних з витратами на покупку будівельних та інших матеріалів.

Вважає, що всі подані до суду докази мають причинно-наслідковий зв`язок та відтворюють хронологію подій їхнього спільного життя з відповідачкою, коли придбання земельної ділянки і будівництва на ній будинку вчинено в інтересах їхньої сім`ї. В зв`язку з викладеним просив позов задовольнити.

Позивач в суді позов підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що з ОСОБА_5 познайомився в червні 2014 року, з серпня того ж року почали проживати в квартирі останньої за адресою: АДРЕСА_2 , однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, який згодом зареєстрували 28 червня 2021 року. Весь час мали з відповідачкою спільний бюджет та заощадження, вели спільне господарство, проводили багато часу з родичами та друзями, разом подорожували до Хорватії. За спільні кошти приблизно за 80 000 грн. у 2016 році в СТ «Троянда -2» Вишгородського району Київської області придбали земельну ділянку, на якій в квітні 2017 року розпочали будівництво будинку. Оскільки достатньої кількості грошових коштів на той час у сторін не було, дім будували поступово. За спільною згодою ОСОБА_4 займався будівництвом, а відповідачка працювала та заробляла. Також зазначив, що згодом вони з ОСОБА_5 почали планувати народження спільної дитини, в зв`язку з чим в періоди з 2016 по 2017 роки та з 2020 по 2021 роки зверталися до відповідних клінік репродуктивної медицини, оскільки мали з цим певні труднощі. Після проведення досліджень дізналися, що спільних дітей мати не можуть. На пропозицію усиновити дитину ОСОБА_5 відмовилася, а їхні стосунки погіршилися, внаслідок чого шлюб розірвано. Також зазначив, що має технічну освіту, з 2014 року працював у різних організаціях, під час будівництва не працював, оскільки на це йшло багато часу та грошей, а тільки підробляв, середній дохід якого за місяць складав близько 1 200 1500 доларів США.

Представник позивача в суді позов підтримала та просила його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Відповідачка в суді в задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що з 2001 року вона працює в міжнародній благодійна організація «Надія і житло для дітей», є кандидатом педагогічних наук. З ОСОБА_4 в сімейних стосунках в період з 2014 по 2019 роки не перебувала, спільного побуту та бюджету не мала та спільного господарства не вела. Проте, іноді з ним спілкувалася та проводила час. Після чого вони зблизилися та на початку 2021 року позивач переїхав до неї жити в кв. АДРЕСА_3 . Спірну земельну ділянку придбала у 2016 році за власні кошти, після чого також за власні кошти в 2017 році здійснювала на ній будівництво будинку, самостійно займалася розробкою його проекту та іншими будівельними процесами, консультувалася щодо цього з іншими людьми, в тому числі і з позивачем. Оскільки на той час ОСОБА_4 не мав постійної зайнятості, то сам пропонував їй допомогу. В 2021 році будинок був майже жилим, однак ще не введеним в експлуатацію. Також зазначила, що до шлюбу з позивачем до будь-яких клінік репродуктивної медицини не зверталася. Вперше звернулася у 2021 році, оскільки хотіла мати дітей. Оскільки подружні відносини з позивачем не склалися, шлюб за її позовом розірвано в 2024 році.

Представники відповідачки в суді в задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених у відзиві.

Судом допито чотирьох свідків сторони позивача, з показань яких встановлено такі обставини.

Свідок ОСОБА_7 в суді показав, що він є рідним братом позивача, з відповідачкою познайомився у 2014 році на дні народженні. До 2014 року позивач проживав разом з батьками на Троєщині, після чого переїхав в квартиру відповідачки АДРЕСА_4 . В цій квартирі був 3-4 рази, коли перевозив певні речі для ремонту. ОСОБА_5 там не бачив, оскільки вона часто перебувала у відрядженнях. Відомо, що у 2018 році робили ремонт в будинку в с. Хотянівка Вишгородського району. Стверджував, що в 2005 році батько продав садовий будинок, кошти з продажу якого позивач використав при будівництві їхнього з відповідачкою будинку. При цьому, бюджет сім`ї сторін йому невідомий та, чи планували вони разом з відповідачкою мати спільних дітей, йому не відомо. Із позивачем з 2014 року по теперішній час зустрічається по мірі необхідності 1-2 рази на місяць, в основному в квартирі батьків. У квартирі відповідачки не зустрічалися. З розповідей брата також відомо, що він разом з відповідачкою подорожував до Чорногорії.

Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що знайомий з позивачем з 2006 року, разом займалися автомоделюванням, ОСОБА_4 був його тренером. З відповідачкою познайомився приблизно в 2015-2016 році на аеродромі «Чайка». Зазначив, що з 2014 року ОСОБА_4 став приділяти йому менше уваги, оскільки в нього з`явилася жінка, на стосунки з якою йшло більше часу. Літом того ж року позивач повідомив, що хоче одружитися з відповідачкою, а тому переїхав проживати до неї в кв. АДРЕСА_4 . Після цього декілька разів ОСОБА_8 їздив до нього на зустріч за вказаною адресою. Зустрічі проходили в літній період на вулиці біля будинку відповідачки. До квартири позивач не запрошував, однак одного разу зайшов до коридору квартири, щоб почекати останнього. Сумісний побут сторін не бачив, однак знає, що власником квартири є ОСОБА_5 . Також зі слів ОСОБА_6 йому відомо, що сторони у 2016 році придбали земельну ділянку в с. Осещина Вишгородського району, на якій розпочали будівництво, етапи якого він обговорював з позивачем. В жовтні 2018 року разом із позивачем та відповідачкою збиралися там для відпочинку. Зі слів позивача відомо, що він разом із ОСОБА_5 подорожував до Хорватії та Чорногорії. Також зазначив, що він займається ювелірною справою, в зв`язку з чим позивач, починаючи з 2014-2015 років надавав йому дорогоцінні ювелірні вироби ОСОБА_5 , щоб він їх приводив до ладу. У 2021 році робив їм весільні обручки.

Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що з позивачем він познайомився у 2012 році на риболовлі, з відповідачкою також знайомий. В період з 2015 по 2018 роки разів п`ять забирав ОСОБА_6 на спільну риболовлю з вул. Єреванської у м. Києві, але в самій квартирі був один раз. Зазначив, що риболовні снасті позивача знаходилися в квартирі відповідачки. Також йому відомо, що у 2016 році сторони придбали земельну ділянку, на якій здійснили будівництво.

Свідок ОСОБА_10 в суді показав, що з позивачем знайомий з 2007 року в зв`язку з необхідністю отримання консультації по експлуатації та обслуговуванню автомобіля. Через пару років почали товаришувати. З відповідачкою також знайомий, яка є подругою його дружини ОСОБА_11 . Зазначив, що сторони познайомилися у нього на дачі в 2014 році, з того часу вони зустрічалися, а потім позивач переїхав проживати до ОСОБА_5 в кв. АДРЕСА_4 . Також відомо, що сторони не один раз подорожували разом закордон, на риболовлю та до матері відповідачки. Також планували будувати дім в с. Осещина Вишгородського району. В квартирі відповідачки був до того, як сторони познайомилися та в 2017-2018 роках, коли забирав дитячий одяг, який ОСОБА_5 привозила з-за кордону. Також відомо, що сторони планували дитину, однак подробиць з цього приводу йому не відомо, як і не відомо про їхній бюджет. Зазначив, що позивач в квартирі відповідачки двічі робив ремонт, оплачував житлово-комунальні послуги та купував продукти. У 2021 році бачив, як ОСОБА_4 робив терасу біля будинку в с. Осещина Вишгородського району. Чому сторони уклали шлюб лише в 2021 році, а не раніше йому не відомо.

Також судом допитано шістьох свідків сторони відповідача, з показань яких встановлено наступні обставини.

Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що зі сторонами знайомий, працює в благодійній організації відповідачки водієм з квітня 2017 року. Зазначив, що кожного робочого дня виконував свої службові обов`язки, возив ОСОБА_5 , а також її заступника, коли відповідачка перебувала у відпустці. Також має ключі від її квартири, оскільки відповідачка 2-3 рази на тиждень ввечері після роботи просила занести додому (на кухню або в коридор) важкі сумки чи пакети з продуктами, які вона сама купувала. Ствердив, що в період з 2017 по 2021 року ОСОБА_6 в її квартирі ніколи не бачив. Декілька разів бачив позивача на дні народженні, куди ОСОБА_12 запрошували за спільний стіл поїсти. Після 2021 року бачив ОСОБА_6 щодня. Також зазначив, що в 2020 році підробляв на будівництві будинку відповідачки в с. Осещина Вишгородського району, зокрема копав ями для дерев та зачищав сіль, яка виступила на стінах будинку, а також возив ґрунт. Домовлявся за вказану роботу з ОСОБА_5 , оплату за яку здійснювала також відповідачка, позивач ніякої участі в цьому не брав. Також зазначив, що знайомий з ним з 2018 року, в якого за рекомендацією ОСОБА_5 проводив технічний огляд автомобіля.

Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що відповідачка є програмним керівником міжнародної благодійної організації «Надія і житло для дітей», з якою вона працює та знайома з 2007 року. Перебувають в близьких відносинах та дуже часто проводять разом час. Раз або два рази на місяць буває в неї вдома, в тому числі на свята. В період з 2014 по 2021 роки чоловічих речей в її квартирі ніколи не бачила. Ствердила що у вказаний період сторони в сімейних чи будь-яких інших стосунках не перебували, спільного побуту не мали, відповідачка проживала одна та мала близькі стосунки з іншим чоловіком. Зазначила, що допомагала відповідачці обрати для покупки земельну ділянку, оскільки вона мріяла про власний житловий будинок. Після покупки земельної ділянки у 2016 році здійснювала будівництво будинку, перший проект якого малював їх колега ОСОБА_14 . ОСОБА_5 обирала меблі, оплачувала будівельні матеріали, позивача в період вказаних покупок жодного разу не бачила. Особисто разом з нею неодноразово відвідувала будівельні гіпермаркети в м. Києві. Зазначила, що з позивачем познайомилася на дні народженні подруги в лютому 2019 року, якого ОСОБА_5 представила, як знайомого. Окремо спілкувалася з ОСОБА_4 в кінці 2020 та початку 2021 року з особистих питань, коли він радив їй адвоката. Відомо, що стосунки сторін почалися тільки у 2021 році, цього ж року вони зверталися до клініки репродуктивної медицини, щоб зробити ЕКО. Зазначила, що земельна ділянка придбана за гроші відповідачки, за які ж в тому числі й здійснено будівництво будинку, з усіма необхідними для цього матеріалами, оскільки позивач за час шлюбу стабільного доходу не мав. На її думку сторони розлучилися через те, що всі побутові, фінансові та сімейні питання покладалися саме на відповідачку, коли позивач ображав останню, взагалі не підтримував та займався своїм життям.

Свідок ОСОБА_15 в суді показала, що вона є активісткою в будинку по АДРЕСА_5 , знає всіх сусідів, які проживають у вказаному будинку та підтримує з усіма відносинами. Зазначила, що ОСББ в будинку немає, сусіди знають один одного, спілкуються між собою та розповідають про свої сім`ї. ОСОБА_5 є її сусідкою, з якою вона знайома з 2000 року. До початку війни дуже часто спілкувалася з відповідачкою. Неодноразово заходила до неї в квартиру з питань утримання будинку, виконання поточних ремонтів, тощо, та неодноразово здійснювала поквартирний обхід сусідів та збирала підписи з житлових та побутових питань мешканців. Ствердила, що якби ОСОБА_6 проживав разом з відповідачкою в її квартирі, то вона б обов`язково про це знала. Запевнила, що в період з 2014 по 2021 роки сторони не проживали разом, як сім`я та спільного побуту не мали. Позивача у вказаний період жодного разу не бачила та нічого про нього не чула. Вперше його побачила тільки в 2021 році, та ще пару разів, коли той викидав сміття. Крім того, приблизно в 2016-2017 році в квартирі відповідачки прорвало трубу, в зв`язку з чим ОСОБА_15 допомагала відповідачці з прибиранням, викликом майстрів, а років 7-8 тому в квартирах встановлювалися газові лічильники, однак за жодних з цих обставин позивач присутнім не був та нічим не допомагав.

Свідок ОСОБА_16 в суді показала, що є рідною старшою сестрою ОСОБА_5 , з якою вона часто спілкується по телефону та часто буває в її квартирі, в якій також проживала близько двох місяців, коли в її помешканні робили ремонт. З позивачем познайомилася у 2021 році, до цього часу його не бачила, як і не бачила до того часу в квартирі сестри будь-яких чоловічих та сторонній речей. Навіть під час розмов у той період відповідачка жодного разу не згадувала ОСОБА_4 . Зазначила, що ОСОБА_5 мріяла про житловий будинок, будівництво якого здійснила після придбання нею за власні кошти земельної ділянки в 2016 році. Також зазначила, що вона працювала у благодійному фонді відповідачки прибиральницею. В той час інколи допомагала їй в господарстві, коли та хворіла. Про відвідування сторонами клініки репродуктивного здоров`я їй нічого не відомо. ОСОБА_6 бачила декілька разів на дні народженні їхньої матері в селі та в квартирі по АДРЕСА_6 .

Свідок ОСОБА_17 в суді показала, що ОСОБА_5 знає з 1999 року, з 2010 року часто співпрацювали в спільних проектах по роботі, постійно спілкувалися. ОСОБА_6 їй відомий, як колишній чоловік відповідачки, якого перший раз побачила в 2018 році, коли той зустрів ОСОБА_5 в аеропорту після відпочинку в Чехії. Однак на той час відповідачка в стосунках з позивачем не перебувала, оскільки до 2019 року зустрічалася з іншим чоловіком. Також зазначила, що ОСОБА_5 за власні кошти придбала земельну ділянку, на якій побудувала будинок. Постійно чула від неї розмови про будівництво та жодного разу нічого не чула про ОСОБА_6 , тому не очікувала, що вона з ним в 2021 році одружиться.

Свідок ОСОБА_18 в суді показала, що з 2012 року за усною домовленістю по рекомендації спільного знайомого працює хатньою робітницею та прибирає в квартирі ОСОБА_5 . Свої обов`язки за домовленістю виконує 1-2 рази на тиждень, має свій ключ від квартири. В її обов`язки входило прибирання кімнат, прання речей та білизни, прасування. За цей час бачила в квартирі тільки жіночі речі. Чоловічі речі в квартирі відповідачки з`явилися тільки перед війною в кінці 2021 року. Вперше побачила ОСОБА_6 в 2021 році, коли затрималася на роботі, а він прийшов до квартири.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору від 06 жовтня 2016 року та зареєстрованого за №810, ОСОБА_5 06 жовтня 2016 року придбала земельну ділянку з кадастровим номером :38:018:0012, загальною площею 0,0885 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою: Київська область, Хотянівська сільська рада, садівниче товариство «Троянда-2», вартістю 80 120 грн.

Згідно п. 9 Договору, покупець поданою заявою ствердила, що в шлюбі не перебуває та ні з ким однією сім`єю без укладення шлюбу не проживає, грошові кошти, за які купується вказана в договорі земельна ділянка, є її приватною власністю.

Відповідно до витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №358468806 від 14 грудня 2023 року, ОСОБА_5 06 жовтня 2016 року здійснено державну реєстрацію права власності на вказану вище земельну ділянку.

28 липня 2021 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва 12 лютого 2024 року розірвано.

Згідно листа ТОВ «Інститут планування сім`ї» №1 від 08 березня 2024 року, ОСОБА_6 звертався до ТОВ «Інститут планування сім`ї» за наданням медичних послуг, останній є стороною договору №05.08-01 про надання медичних послуг від 05 серпня 2021 року і є пацієнтом вказаного закладу, за розірванням договору не звертався. Водночас, в медичній картці відсутня інформація про будь-які пройдені аналізи ОСОБА_6 в ТОВ «Інститут планування сім`ї».

Відповідно до повідомлення ТОВ «ІКСІ КЛІНІКА» від 16 серпня 2024 року, в період з 02 квітня 2019 року до 16 серпня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були клієнтами клініки та жодні медичні послуги їм не надавалися.

Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» житлово-експлуатаційної дільниці №901/1988 від 19 серпня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до заяв сусідів ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в період з 2014 року по 2020 рік проживала тільки ОСОБА_5 .

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2005 року, зареєстрованого за №4043, ОСОБА_21 відчужив на користь ОСОБА_22 за 73 472 грн. садовий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_7 .

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2005 року, зареєстрованого за №4043, ОСОБА_21 відчужив на користь ОСОБА_22 за 50 172 грн. земельну ділянку площею 0,12 га, що знаходиться в садовому товаристві «Острів», Вішеньківської сільської ради, Бориспільського району Київської області, надану для садівництва.

Як передбачено ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

На підставі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Відповідно до роз`яснень, даних у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №524/10054/16, суд вказав, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15 зроблено висновок про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

В п.п. 62, 63 постанови Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі №758/16153/19 також зроблено висновок про те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

Аналізуючи матеріали справи та досліджені в суді докази, суд доходить таких висновків.

Так, ОСОБА_6 суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що в період з серпня 2014 року по 27 липня 2021 року він проживав спільною сім`єю в квартирі відповідачки за адресою: АДРЕСА_2 , а також, що між ним та ОСОБА_5 у вказаний період склалися усталені подружні стосунки, що вони тоді були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та мали взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю, купляли спільні речі для спільного використання й несли спільні витрати.

Подані позивачем докази, зокрема договори між ОСОБА_6 та ТОВ «Гранд Еталон» від 01 січня 2015 року, 01 січня 2016 року та 01 січня 2017 року, копії чеків, квитанцій, видаткових і товарно-транспортних накладних, скріншоти з історією покупок в торговельному гіпермаркеті «Епіцентр» на придбання будівельних матеріалів та побутової техніки, а також кошториси на будівельні роботи, достатніх реквізитів не містять, з яких не вбачається, що їх використано на будівництво, яке здійснено на спірній земельній ділянці, з яких також не можна дійти висновку, що у вказаний період сторони вели спільне господарство та здійснювали спільне будівництво, як чоловік і жінка однією сім`єю.

При цьому, доводи позову спростовуються сукупністю наданою стороною позивача доказів, з яких вбачається відсутність достатніх ознак спільного проживання, спільного побуту та ведення спільного господарства однією сім`єю. Зокрема, зазначене підтверджується сукупністю досліджених в суді доказів, а саме:

- копією членської книжки садівника Київської обласної спілки товариств і масивів, з якої вбачається, що ОСОБА_5 є членом садового товариства «Троянда-2», ділянки № НОМЕР_1 та в період з 17 червня 2017 року по 04 грудня 2021 року сплачувала внески за електроенергію;

- копією договору про розробку проектно-конструкторської документації №1 від 05 грудня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_5 виступає замовником розробки проектно-конструкторської документації на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та ескізним проектом до нього;

- копіями чеків та квитанцій, що підтверджують витрати відповідачки на будівництво, оздоблення, облаштування будинку, а також несення експлуатаційних витрат в період з 2017 по 2021 рік, замовником яких виступає саме ОСОБА_5 ;

- копіями закордонних паспортів ОСОБА_5 та її подруг ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а також фотографії, з яких вбачається, що відповідачка в період з 18 липня 2014 року по 26 вересня 2020 року подорожувала разом з ними до Грузії, Австрії, Албанії, Домінікани, Єгипту, Санаторію «Білий Рояль», о. Іск`я в Італії, Парижу, Туреччини;

- фотографіями із сімейних свят та проведення дозвілля ОСОБА_25 в період з 20 листопада 2014 року по 31 травня 2019 року за відсутності ОСОБА_6 ;

- квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг, наданих за адресою: АДРЕСА_8 за період з грудня 2014 року по грудень 2019 року, з яких вбачається, що витрати на оплату житлово-комунальних послуг вона несла самостійно і ніхто крім неї їх не сплачував.

Разом з тим, п. 9 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_5 на момент покупки спірної земельної ділянки в шлюбі не перебувала та ні з ким однією сім`єю без укладення шлюбу не проживала, грошові кошти, за які придбано земельну ділянку є її приватною власністю.

Вказане волевиявлення на розпорядження особистими коштами відповідачками зафіксовано безпосередньо в договорі купівлі-продажу майна та є необхідним юридичним фактом цього договору, коли суд не може своїм рішенням підміняти зазначене в договорі волевиявлення покупця за відсутності письмових доказів про інше (ч. 1 ст. 218 ЦК України).

Близький за змістом правовий висновок зроблено в постанові ОП КЦС ВС від 03 червня 2024 року у справі №712/3590/22.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вказані обставини на підставі належних, допустимих і достатніх доказах позивачем в суді не спростовано.

Встановлені по справі обставини вказують на відсутність у період з 2014 по 2021 роки між сторонами усталених сімейних стосунків, які притаманні подружжю.

Що стосується посилання відповідача на наявність заповіту від 26 листопада 2017 року, зареєстрованого за №1128, відповідно якого ОСОБА_6 у випадок своєї смерті заповів все належне йому майно спочатку своїй матері, а у разі і її смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_26 , який має підтвердити виникнення сімейних стосунків між сторонами, то суд такі доводи відкидає, оскільки сама по собі наявність документу такого змісту не утворює і не підтверджує виникнення з 2014 по 2021 роки між сторонами відносин, які притаманні подружжю.

Не можна покласти в основу рішення про задоволення позову й показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які в суді не змогли показати обставини спільного та постійного проживання сторін в період з 2014 по 2021 роки, не були свідками поведінки їх в побуті, сімейного щоденного життя та з яких не можна дійти висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мали усталені стосунки притаманні подружжю у вказаний період.

З показань свідка ОСОБА_10 встановлено, що хоч той і був в квартирі позивачки в 2017-2018 роках за певних обставин, однак будь-яких конкретних свідчень щодо факту проживання сторін, як чоловіка та жінки однією сім`єю, їх спільного побуту та ведення господарства, не надав.

Хоча вказані свідки в суді й показали про окремі обставини поведінки сторін, що частково містять окремі ознаки притаманні для спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, проте такі обставини є епізодичними, несистемними, недостатніми та непереконливими для визнання судом такого факту за період з серпня 2014 року по 27 липня 2021 рік.

Одні лише вказані свідчення свідків, які не підтверджуються сукупністю письмових доказів, не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позову.

Крім того показання вказаних вище свідків повністю спростовуються в суді показаннями свідків ОСОБА_12 (водія відповідачки), ОСОБА_13 (близької подруги), ОСОБА_27 (сусідки), ОСОБА_16 (рідної сестри), ОСОБА_17 (співробітниці) та ОСОБА_28 (хатньої робітниці), які систематично за різних обставин відвідували її квартиру, а деякі з них мали ключі від цієї квартири, допомагали відповідачці по господарству, проводили спільний час, тощо, які також посвідчили, що в період з 2014 року до 2021 року ОСОБА_5 з ОСОБА_6 в сімейних стосунках не перебували, взаємних прав та обов`язків не мали та спільного господарства не вели.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року по справі №129/2115/15-ц визначив, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки.

Подані позивачем спільні фотографії з ОСОБА_5 є не змістовними, з яких не вбачається, в який конкретно період їх зроблено, які не можуть підтвердити факт, за встановленням якого позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відтак, суд доходить висновку, про те, що надані позивачем докази не підтверджують факту спільного проживання сторін в період з серпня 2014 року по 27 липня 2021 рік та наявність між ними фактичних шлюбних відносин.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів підтверджуючих ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Вказані обставини під час судового розгляду справи не встановлено.

За таких обставин, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави для застосування положень, передбачених статтею 74 СК України.

Відтак, не визнаних та порушених прав позивача в цій справі, які б підлягали визнанню чи захисту, судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 28 березня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідачка: ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя