П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Київ

Справа № 761/37657/23

Провадження: № 22-ц/824/5635/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів, Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мороз Світлани Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України»

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Саадулаєва А. І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» до ОСОБА_1 , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про розірвання попереднього договору,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ТОВ «ВКФ Фарби України» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 10 червня 2014 року між ТОВ «ВКФ Фарби України» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, посвідчений Іванчик І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 10 червня 2014 року за реєстровим № 1296. Відповідно до визначених попереднім договором умов, основний договір мав бути укладений у строк до 30 червня 2015 року. Проте, у встановлений в попередньому договорі строк основний договір між сторонами не укладено, до зазначеного строку жодна із сторін не направляла другій стороні пропозицію про його укладення. 25 січня 2023 року було направлено відповідачці письмове повідомлення про розірвання попереднього договору від 10 червня 2014 року. У зазначеному повідомленні, крім іншого, зазначалось про необхідність узгодження дати, часу та місця підписання додаткового договору щодо розірвання попереднього договору, оскільки умовами попереднього договору, як обов`язкову умову розірвання попереднього договору, визначено укладення та нотаріальне посвідчення додаткового договору про розірвання попереднього договору. Проте, зазначене повідомлення не отримано відповідачем з незалежних від ТОВ «ВКФ Фарби України» причин та, відповідно, станом на дату звернення із даною позовною заявою, не було отримано будь-якої відповіді від відповідача, підписання та нотаріальне посвідчення додаткового договору щодо розірвання попереднього договору, що є обов`язковою умовою для розірвання попереднього договору, сторонами не вчинено. Ураховуючи, що зобов`язання за попереднім договором є припиненими з 01 липня 2015 року, а попередній договір не є розірваним, відсутність правової визначеності створює загрозу для можливого порушення прав ТОВ «ВКФ Фарби України», просило суд розірвати попередній договір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «ВКФ Фарби України» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Мороз С. С. в інтересах ТОВ «ВКФ Фарби України»подаала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду просила скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судове рішення не містить мотивів відмови у задоволенні вимоги про розірвання попереднього договору та фактично не містить оцінки стану правовідносин між сторонами в частині їх існування чи припинення. Відмічає, що ТОВ «ВКФ Фарби України» не отримувало від відповідачки пропозиції про укладення основного договору, а також не вживало жодних дій, спрямованих на умисне ухилення від укладення основного договору. Тобто, наведене свідчить про те, що зобов`язання сторін за попереднім договором та сам попередній договір є припиненим в силу імперативних вимог ч. 3 ст. 635 ЦК України. При цьому, відмічає, що зобов`язання сторін за попереднім договором вже й так є припиненими з 01.07.2015 року, в силу вимог закону, а саме внаслідок не укладення основного договору.

Крім того, звертає увагу суду, що ТОВ «ВКФ Фарби України» обов`язок щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів не заперечується, однак, здійснити таке повернення товариство не має змоги, внаслідок відсутності банківських реквізитів відповідачки та не підписання сторонами додаткового договору про розірвання попереднього договору.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Мороз С. С. в інтересах ТОВ «ВКФ Фарби України»апеляційну скаргу підтримала з викладених в ній підстав, просила задовольнити.

Адвокат Романюк М. В. в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та вважала їх необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 10 червня 2014 року між ТОВ «ВКФ Фарби України» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, посвідчений Іванчик І. І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 10 червня 2014 року за реєстровим № 1296.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, сторони зобов`язуються в строки встановлені даним попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі-продажу, відповідного до якого ТОВ «ВКФ Фарби України» зобов`язується передати окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.3. розділу 1 цього попереднього договору, в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка зобов`язується прийняти об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору.

Пунктом 1.2. попереднього договору визначено, що сторони зобов`язуються укласти основний договір в строк до 30 червня 2015 року. Сторони встановили, що основний договір укладається протягом п`яти календарних днів з моменту отримання ОСОБА_1 відповідного повідомлення від ТОВ «ВКФ Фарби України». В будь-якому випадку ТОВ «ВКФ Фарби України» повинен направити ОСОБА_1 вказане повідомлення протягом 5 робочих днів після отримання ним правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві документів, що є необхідними для належного укладення та оформлення основного договору.

Згідно із п. 2.1. попереднього договору сторони встановили, що при укладенні основного договору 100% ціна об`єкта (сума основного договору) буде, разом з ПДВ складати 598290 грн.

Відповідно до п. 2.3. попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення та виконання основного договору, яке встановлене п. 1.1. розділу 1 попереднього договору повинно бути забезпечене. Для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з цим попереднім договором щодо укладення та виконання основного договору та забезпечення виконання таких зобов`язань, ОСОБА_1 сплачує ТОВ «ВКФ Фарби України» суму грошових коштів у наступних розмірі, порядку та умовах.

Згідно з пп. 2.3.1. п. 2.3. попереднього договору ОСОБА_1 зобов`язується сплатити забезпечувальну суму ТОВ «ВКФ Фарби України», що складає 40.114% - 240 000 грн, в тому числі ДВ (20%) 34 286 грн до 11 липня 2014 року.

Залишок складає 56.886% - 540341 грн 30 коп, в тому числі ПДВ (20%) 56723 грн 55 коп щомісячно, за фіксованою вартістю метра квадратного 7000 грн, в тому числі ПДВ 1166 грн 77 коп, останній платіж не пізніше 25.06.2017 року.

Сума коштів в розмірі 3%, що становить 17948 грн 70 коп, в тому числі ПДВ (20%) складає 2991 грн 45 коп, буде повністю сплачена сторонами в день укладення основного договору.

Вартість квадратного метра становить 7000 грн, в тому числі ПДВ 20% складає 1166 грн 67 коп.

Відповідно до п. 5.4. попереднього договору, у разі невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, які викладені в даному попередньому договорі, ТОВ «ВКФ Фарби України» має право розірвати даний попередній договір в односторонньому порядку з вини ОСОБА_3 . При цьому, сума, що була фактично сплачена ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ВКФ Фарби України» на виконання цього попереднього договору, повертається на банківський рахунок ОСОБА_1 , за винятком суми коштів у гривнях, що еквівалентна 5% від суми встановленої у підпункті 2.3.1. пункту 2.3. розділу 2 цього попереднього договору, які залишають у розпорядженні ТОВ «ВКФ Фарби України» в якості неустойки. ТОВ «ВКФ Фарби України» повідомляє ОСОБА_1 про розірвання договору шляхом направлення поштового повідомлення (цінним листом з описом вкладеного) на адресу ОСОБА_1 , що вказана в цьому попередньому договорі. Даний попередній договір є розірваним з дати направлення такого повідомлення ОСОБА_1 . У такому разі сторони зобов`язані підписати та нотаріально посвідчити додатковий договір щодо розірвання даного попереднього договору. Вказане в даному пункті повернення коштів здійснюється протягом 60 календарних днів з дати підписання та нотаріального посвідчення згаданого додаткового договору про розірвання цього попереднього договору. Витрати на оформлення, нотаріальне посвідчення (реєстрацію) такого договору про розірвання несе та сторона, з вини якої відбулося розірвання, втрати чинності або унеможливилось виконання попереднього договору.

У строк до 30 червня 2015 року основний договір між сторонами не укладено.

Укладення основного договору за умови неотримання ТОВ «ВКФ Фарби України» правовстановлюючих документів, визначених п. 1.2. попереднього договору та не введення будинку в експлуатацію не є можливим.

25 січня 2023 року ТОВ «ВКФ Фарби України» направило ОСОБА_1 письмове повідомлення про розірвання попереднього договору від 10 червня 2014 року. У повідомленні, крім іншого, зазначалось про необхідність узгодження дати, часу та місця підписання додаткового договору щодо розірвання попереднього договору, оскільки умовами попереднього договору, як обов`язкову умову розірвання попереднього договору, визначено укладення та нотаріальне посвідчення додаткового договору про розірвання попереднього договору.

Зазначене повідомлення не отримано ОСОБА_1 .

Оскільки, положення попереднього договору визначають необхідність підписання та нотаріального посвідчення додаткового договору щодо розірвання попереднього договору, а зазначений додатковий договір між сторонами не укладений та нотаріально не посвідчений, ТОВ «ВКФ Фарби України» звернулося до суду із позовом про розірвання попереднього договору.

ОСОБА_1 в суді першої інстанціїзазначала про те, що нею виконано належним чином взяті на себе зобов`язання за попереднім договором. Натомість, взяті на себе зобов`язання не виконало саме ТОВ «ВКФ Фарби України», оскільки будинок в експлуатацію не введено та не направлено повідомлення про намір укласти основний договір.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання (попередній договір) є припиненим в силу положень ч. 3 ст. 635 ЦК України. В той же час, позивачем не доведено факту порушення його законних прав та інтересів, що, свідчить про необгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

При цьому, порушенням права вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого, суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у Постанові по справі № 925/642/19 від 02 лютого 2021 року.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Як убачається з матеріалів справи, основний договір між сторонами у визначений строк до 30 червня 2015 року укладений не був. При цьому, доказів, що будь-яка зі сторін направила іншій стороні пропозицію про укладення основного договору, не надано. Також відсутні докази умисного ухилення ОСОБА_1 від укладення основного договору, що могло б свідчити про її винну поведінку.

Крім того, ТОВ «ВКФ Фарби України» звернулося до суду лише у жовтні 2023 року, тобто після того, як зобов`язання за попереднім договором були припинені. У зв`язку з цим вимога про розірвання договору не може бути задоволена, оскільки предмет спору розірвання договору є юридично неможливим щодо договору, який уже припинив свою дію.

Посилання скаржника на те, що попередній договір і зобов`язання за ним припинилися в силу закону ще 1 липня 2015 року, є обґрунтованим. Однак, суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позову, фактично встановив відсутність порушення прав ТОВ «ВКФ Фарби України», що відповідає положенням ст. 598 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Щодо доводів скаржника про неможливість повернення грошових коштів у зв`язку з відсутністю банківських реквізитів ОСОБА_1 та неподанням нею додаткового договору про розірвання попереднього договору, колегія суддів вважає такі аргументи безпідставними, оскільки відповідно до умов попереднього договору (п. 5.4), у разі його розірвання з вини ОСОБА_1 , саме ТОВ «ВКФ Фарби України» мало направити їй відповідне повідомлення та вжити заходів для укладення додаткового договору про розірвання договору. Відсутність реквізитів ОСОБА_1 не позбавляла товариство можливості вимагати їх надання для належного виконання обов`язку з повернення коштів.

На підставі викладеного, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення ст. 635 ЦК України, ст. 598 ЦК України, а також взявши до уваги встановлені фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки на момент звернення до суду попередній договір був припиненим у силу вимог закону, а порушення прав ТОВ «ВКФ Фарби України» не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Мороз С. С. в інтересах ТОВ «ВКФ Фарби України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мороз Світлани Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 березня 2025 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В. А.Нежура

В. В. Соколова