Єдиний унікальний номер 727/9161/24
Номер провадження 2/725/1753/24
24.03.2025 року Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі: головуючого судді Іщенко І. В., за участю секретаря судового засідання Берекеля О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ спільного,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ спільного. Остаточно просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним та відповідачем право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0852 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0852 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0852 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Адвокат Хованець Андрій Ігорович, який представляє інтереси позивача, в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі.
В судове засідання відповідач не з`явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 13 жовтня 1995 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, в лютому 1999 вони розлучилися, а 10 вересня 2004 одружилися. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці у справі № 2-4104/2010 від 22грудня 2010, шлюб між ними було розірвано /а.с.43/.
На підставі ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України).
Після проведеної реконструкції, 17 вересня 2009 відповідач виготовила технічний паспорт на 38/100 частин, які стали складатися з: в житловому будинкуліт.А приміщень квартири АДРЕСА_4 загальною площею 96,40 кв.м.,а саме: на першому поверсі - тамбур 3-1 площею 2,80кв.м, коридор 3-2 площею 6,60 кв.м, коридор 3-3 площею 11,30 кв.м, на мансарді - сходова клітина 3-4 площею 5,10 кв.м, коридор 3-5 площею 3,50 кв.м, кімната 3-6 площею 16,10 кв.м, санвузол 3-7 площею 4,10кв.м, кухня їдальня 3-8 площею 13,20 кв.м, кімната 3-9 площею 9,50 кв.м, кімната 3-10 площею 15,20 кв.м,балкон площею 1,4 кв.м, в підвалі - підвал І площею 7,60 кв.м, крім того 1/2 літньої кухні літ.Г, сарай літ.Е, 1/2 вбиральні літ.Д, 1/3 огорожі №1.
Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомостівартість земельної ділянкиплощею 0,0852 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 становить - 476 756.00 грн. /а.с.52-53/.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положеннями ч.1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В ч.2 цієї статті вказано, що розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Позивач стверджує, що ним були здійснені дії для досудового врегулювання спору щодо поділу майна подружжя, однак згоди щодо поділу спільного майна між позивачем та відповідачем не досягнуто.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Суд враховує, відповідно до матеріалів справи, значне збільшення вартості спірної квартири, що безпосередньо пов`язано із збільшенням площі квартири на 33,20 кв.м., отже позивач має право на 1/2 частину цих квадратних метрів (16,60 кв.м.), що в грошовому еквіваленті становить 533 500, 47 грн. від вартості спірної квартири. Також приймається до уваги, що 1/2 частина вартості земельної ділянки належить відповідачу, що становить 238 378,00 грн., відповідно до довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості /а.с.16-21/.
Позивач пропонує, враховуючи те, що він та відповідач є власниками в рівних частках спірної квартири та земельної ділянки, ОСОБА_1 пропонує залишити йому у власності земельну ділянку, площею 0,0852 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; відповідачу залишити у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Згідно з ч. 1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ч. 3ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.
В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.
Отже, враховуючи, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, суд дійшов висновку, що позов в даній частині задоволенню не підлягає.
Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 325, 328, 355-357, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 61, 68-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0852 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0852 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0852 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Чернівецької області з дня проголошення рішення.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко