МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження 2/521/257/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі

судді - Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вінжановської К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач : Одеська міська рада

відповідач : ОСОБА_1

предмет позову : стягнення коштів

ціна позову : 1 442 260 грн.

ВСТАНОВИВ :

Одеська міська Рада звернулась до суду із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15.01.2019 (справа № 523/16238/1) встановлений факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 у виді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також факт того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги за законом як особа, котра проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

31.05.2019 на підставі даного рішенням суду ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 (реєстровий № 182) та зареєстрував право власності на спірну квартиру.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.06.2023 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 скасовано як незаконне, а заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 залишена без розгляду.

Постанова суду набрала законної сили.

Грубо порушуючи вимоги закону, будучі обізнаним із рішенням апеляційного суду 14.07.2023 відповідач відчужив спірне майноза нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (реєстровий № 1466) ОСОБА_4 .

За п. 2.1. договору купівлі-продажу № 1466 продаж квартири здійснено за 1 442 260 грн., які покупець ОСОБА_4 сплатила повністю відповідачу до підписання договору.

Право власності ОСОБА_4 з 14.07.2023 є зареєстрованим.

При цьому, в грудні 2019 року Одеська міська рада звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою (справа № 521/20734/19).

Позивач стверджував, що при виниклих правовідносинах з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду зазначене унеможливлює вирішення питання про визнання спадщини відмерлою або витребування майна від добросовісного набувача на користь територіальної громади м. Одеси, а у випадку відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем територіальна громада має право на грошову компенсацію.

ОМР вважала, що захист інтересів територіальної громади у цьому випадку є реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного інтересу (матеріально-правової заінтересованості).

Враховуючи вищевикладене позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради грошову компенсацію за майно в розмірі 1 442 260 грн. згідно зі звітом про оціночну вартість квартири від 14.07.2023 року № 29-, вказаним у договорі купівлі-продажу спірного майна.

Окрім задоволення позовних вимог позивач вважав можливим присудження судового збору 21 633 грн. 90 коп.

Позивач в процесі розгляду справи заяви позов підтримав.

Відповідач позов визнав частково в розмірі 301 125 грн.

Так, останній стверджував, що ринкова вартість спірної квартири станом на 14.07.2023 складає 1 095 830 грн.

Окрім того, відповідачем були здійснені ремонтні роботи, обумовлені пожежею в квартирі, яка відбулась в 2009 році.

В результаті пожежі квартира була аварійною, до проживання не придатною.

Вартість ремонту склала 794 705 грн.

Так, на думку, відповідача правомірним є стягнення на користь позивача виключно відповідної різниці між ринковою вартістю та ремонтними роботами, тобто 301 125 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 (справа № 523/16238/1) встановлений факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 у виді квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням суду також встановлений факт того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги за законом як особа, котра проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

На підставі даного рішення суду 31.05.2019 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 (реєстровий № 182) та зареєстрував право власності на спірну квартиру.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.06.2023 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 скасовано як незаконне, а заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Постанова суду набрала законної сили.

Будучі обізнаним із рішенням суду 14.07.2023 відповідач, однак, відчужив спірне майно за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (реєстровий № 1466). ОСОБА_4 .

За п. 2.1. договору купівлі-продажу № 1466 продаж квартири здійснено за 1 442 260 грн., які покупець ОСОБА_4 сплатила повністю відповідачу до підписання договору.

Право власності ОСОБА_4 з 14.07.2023 є зареєстрованим.

Остання відповідно до вимог закону вважається добросовісним набувачем.

В грудні 2019 року Одеська міська рада звернулась до Малиновського районного суду м.Одеси із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою (справа № 521/20734/19).

Ухвалою суду від 4.02.2019 заява повернута, судом встановлена реєстрація права власності на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкодавцем ОСОБА_2 заповітів та спадкових договорів укладено не було.

Єдиним, хто звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після спадкодавця та кому видано свідоцтво про право на спадщину за законом №182 на спірну квартиру є ОСОБА_1 .

З урахуванням постанови Одеською апеляційного суду від 28.06.2023 у померлого ОСОБА_2 відсутні спадкоємні за заповітом і за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписи ст. 1277 ЦК України визначають, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Так, на Одеську міську раду законодавством покладено обов`язок у судовому порядку визнання цієї спадщини відумерлою при наявності умов і підстав, зазначених у ст. 1277 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Визначені статтею 388 випадки узгоджуються із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.12.2022 у справі № 461/1525/15-ц, за яким : Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності в взагалі.

Такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них в цілому не відносяться.

На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі.

У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглось і не було відчужене територіальною громадою.

Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості в грошовому еквіваленті.

А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання грошової компенсації.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майни визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

Інтерес як матеріально-правова заінтересованість відбиває легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом та підлягає судовому захисту.

Визначаючи розмір позовних вимог ОМР виходила з оціночної вартості спірного майна, вказаної в договорі-купівлі продажу спірної квартири № 1466 від 14.07.2023.

Висновок про ринкову вартість квартири позивачем в процесі розгляду справи суду не наданий.

Оціночна вартість майна - вірогідна ціна, за яку майно може бути продане на ринку на дату оцінки з урахуванням вимог договору купівлі-продажу майна (КМ України, Постанова КМ "Про затвердження Методики оцінки вартості майна під час приватизації" від 15.08.1996 N 961).

Оціночна оцінка визначає вартість житла для цілей оподаткування та бере до уваги порівняні продажі та перевірки нерухомості.

Ринкова вартість майна - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу (КМ України, Постанова КМ "Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" від 10.09.2003 N 1440).

Ринкова ціна встановлюється безпосередньо на ринку під впливом співвідношення попиту і пропозиції.

Ринкова вартість спірної квартири визначена висновком судового експерта Рапача К.В. судової будівельно-технічної експертизи № 22/24 від 5.07.2024 та становить 1 095 830 грн.

Експертиза є вмотивованою, проведена із фактичним візуальним обстеженням квартири, із вимірами, фотофіксацією, розрахунками.

Інших доказів ринкової вартості спірної квартири сторонами не надано.

Враховуючи незаконне відчуження відповідачем спірного майна обраний позивачем спосіб захисту цивільного інтересу відповідає змісту права позивача та характеру правопорушення.

Поряд із тим, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням позиції ВС виходячи з ринкової вартості спірного майна в розмірі 1 095 830 грн.

При вирішенні спору суд не погоджується із доводи відповідача про вирахування з зазначеної ринкової вартості вартості ремонтно-відновлювальних робіт спірної квартири, оскільки з аналізу цивільного законодавства вбачається, що ремонт це один з видів розпорядження майном.

Розпорядження (лат. ius abutendi; також право розпорядження) це можливість власника речі визначати її фактичну і юридичну долю; одна з трьох класичних правомочностей власника (поряд з володінням і користуванням).

Визначення фактичної долі речі полягає в можливості зміни її фізичної суті аж до повного знищення.

Враховуючи незаконність рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15.01.2019 (справа № 523/16238/1) право на компенсацію ремонтних робіт позивач не набув, всі дії, вчинені стосовно спірної квартири, здійснені свідомо на його ризик.

Судовий збір, сплачений позивачем (платіжна інструкція №751 від 26.09.2923) підлягає присудженню на користь ОМР в порядку статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради грошову компенсацію в розмірі 1 095 830 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Одеської міської ради () судовий збір 16 437 грн. 45 коп.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст. 354,355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя: Світлана МАРКАРОВА

Повний текст рішення виготовлений 27.03.2025

27.03.25