Провадження № 22-ц/801/733/2025
Провадження № 22-ц/801/734/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуСправа № 127/33059/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Голоти Л. О.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Крячка Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2025 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2025 року, ухвалені у складі судді Вохмінової О. С. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 серпня 2006 року по 20 липня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають разом зі матір`ю та перебувають на її утриманні.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 березня 2017 року (справа №619/308/17) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на двох доньок в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Старшій доньці сторін виповнилося 18 років, проте вона продовжує навчатися у Вінницькому торговельно-економічному інституті Державного торговельно-економічного університету на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «Психологія» на контрактній основі за рахунок коштів фізичних осіб, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 110 000 грн. Плата вноситься посеместрово. Стипендію донька не отримує, власних коштів для існування не має, а тому наявна потреба у матеріальній допомозі.

Позивачка з 25 квітня 2022 року разом з дітьми є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками та проживають в м. Вінниця в орендованій квартирі та сплачують оренду квартири та комунальні послуги.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки.

04 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з листом, в якому просила повідомити у який спосіб він буде сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчатися та потребує матеріальної допомоги, але відповідач проігнорував звернення та до теперішнього часу відповіді не надав.

Отже відповідач ОСОБА_2 не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків, всіляко приховує інформацію про розмір свого доходу та належного йому майна. Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, працює на ТОВ «Миловарні традиції» на посаді налаштувальника. Також відповідач має додатковий заробіток, так як надає послуги населенню у вигляді ремонту електропроводки.

Крім того відповідач проживає у своєму приватному будинку та має присадибну ділянку, тому має можливість вирощувати свої овочі та фрукти, що є суттєвим внеском до його бюджету.

Після розлучення все майно, спільно набуте сторонами у шлюбі, залишилося відповідачу.

Непрацездатних осіб (батьків, дружини, дітей) на утриманні відповідач не має, аліментів нікому не сплачує. Отже, ОСОБА_2 має можливість надавати грошову допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення донькою двадцяти трьох років або до закінчення навчального закладу, залежно від того, що настане раніше.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2025 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 04 жовтня 2024 року і на період навчання дитини у Вінницькому торговельно-економічному інституті Державного торговельно-економічного університету, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. У решті позову відмовлено, стягнуто на користь держави судовий збір.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_5 , яка досягла повноліття, навчається на денній формі, має необхідність у витратах на харчування та одяг, витратах на проїзд, витратах, пов`язаних із організацією навчального процесу, тому ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати, як мати, так і батько.

Позивач ОСОБА_1 несе витрати на утримання дитини і оплату навчання дитини. Відповідач ОСОБА_2 до досягнення дитиною повноліття сплачував аліменти і продовжує сплачувати, перерахунок на даний час не проведений. Доказів скрутного матеріального становища, що унеможливлює утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, ОСОБА_2 суду не надав.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою працездатного віку, за станом здоров`я обмежень до праці не має, отримує стабільний офіційний дохід в ТОВ «Фабрика миловарні традиції» у виді стабільної заробітної плати.

Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд врахував матеріальне становище платника аліментів, обов`язок обох батьків у рівному обсязі утримувати дитину на належному рівні, а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних коштів на власне утримання.

Враховуючи те, що з відповідача на підставі судового рішення стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , 2010 року народження, що розмір призначених аліментів має бути не більшим як достатній для розумного задоволення потреб повнолітньої дитини і не повинен обмежувати матеріальних інтересів відповідача, а також враховуючи те, що обов`язок утримувати повнолітню дитину є обов`язком обох її батьків, суд вважав, що аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів доходу (заробітку) відповідача будуть забезпечувати належне утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2025 року заяву представника позивачки було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000 грн понесених нею судових витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із такими судовими рішеннями, адвокат Крячко О. В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційні скарги, в яких посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду від 17 січня 2025 ркоу змінити та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на повнолітню доньку у розмірі 1/12 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 04 жовтня 2024 року і на період навчання дитини у Вінницькому торговельно-економічному інституті Державного торговельно-економічного університету, але не більше, ніж до 30 червня 2027 року, а також скасувати додаткове рішення у справі та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 18 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2024 року справу призначено до розгляду на 27 березня 2025 року о 10 год. 20 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На переконання сторони відповідача, у місцевого суду не було підстав для висновку, що ОСОБА_1 несе витрати на утримання дитини і оплату навчання дитини.

Суд першої інстанції виніс рішення без врахування дати закінчення періоду навчання. Так, у довідці із навчального закладу вказано, що термін навчання з 01 вересня 2023 року до 30 червня 2027 року. 30 червня 2027 року ОСОБА_3 виповниться 20 років та 8 місяців, тобто наданими документами не передбачається її навчання до 23 років. Таким чином, відсутні підстави, що передбачені ст.199 СК України, для встановлення аліментів на повнолітню дочку до досягнення нею 23 років.

Позивач не надала доказів, з яких можна було б зробити висновок про існування як у неї, так і у ОСОБА_3 , потреби у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі і про розмір таких витрат.

Термін навчання становить 46 місяців. Виходячи з цього, витрати на навчання, про які повідомила позивач, складають 110 000 грн / 46 місяців = 2 391,30 грн на місяць. Якщо виходити з вимог законодавства про рівну участь батьків, то частка, яку в цих витратах можна вимагати з відповідача, 1 195,65 грн. на місяць. Натомість ОСОБА_1 вимагала стягнути з відповідача 1/4 частку від усіх видів його заробітку (доходу), що явно перевищує існуючу потребу.

З огляду на це справедливим розміром таких аліментів можна вважати не 1/6, а 1/12 частку від доходів відповідача. Майновий стан відповідача не дає йому можливості сплачувати аліменти на період навчання повнолітньої доньки як у заявленому позивачкою розмірі 1/4, так і у визначеному судом розмірі 1/6 частки доходу. Це позбавить його коштів на проживання та одночасно унеможливить погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла не з його вини.

Крім того, необхідно зазначити, що суд не обґрунтував своє рішення про стягнення з відповідача в повному обсязі судового збору, хоча позов було задоволено частково, а тому ці витрати мали бути покладені на відповідача пропорційно частці, в якій позов було задоволено.

Окрім того надані стороною позивача документи про витрати на професійну правничу допомогу не відповідають вимогам закону, ці витрати не були заявлені ОСОБА_1 при поданні позову, не були узгоджені сторонами до винесення судом рішення по справі, значно та невиправдано завищені, алгоритм їх розрахунку є незрозумілим та суперечливим, у зв`язку із цим у суду першої інстанції не було підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Бондар А. В. просила залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а також стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн судових витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача апеляційні скарги підтримав з посиланням на викладені у них підстави.

Представник позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційних скарг заперечувала.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 серпня 2006 року по 20 липня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 липня 2015 року у справі №619/1920/15-ц (а. с. 8).

Сторони є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно (а. с. 9, 10).

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 березня 2017 року (справа №619/308/17) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на двох доньок в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 11-13).

На виконання рішення 17 травня 2017 року відкрито виконавче провадження №53964726 (а. с. 107).

Заборгованість по аліментах становить 68 346,13 грн (а. с. 110-114).

ОСОБА_1 разом із дітьми є внутрішньо переміщеними особами, проживають за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками від 01 березня 2024 року №509-, №509-, №509- (а. с. 5-7).

Вказане житло є орендованим, що підтверджується копією договору від 30 квітня 2023 року. Вартість оренди становить 10 000 грн на місяць (а. с. 15).

Згідно із довідкою ТОВ «Сталекс» від 01 жовтня 2024 року розмір доходу ОСОБА_1 з квітня по вересень 2024 року становить 89 456,60 грн (а. с. 16).

Відповідно до довідки Вінницького торговельно-економічного інституту Державного торговельно-економічного університету № 396 від 16 серпня 2024 року ОСОБА_3 є здобувачем освітнього ступеня «бакалавр» ІІ курсу денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2023 року до 30 червня 2027 року. Стипендію не отримує (а. с. 14).

04 вересня 2024 року ОСОБА_1 надсилала на поштову адресу ОСОБА_2 лист із проханням повідомити порядок добровільної сплати аліментів на повнолітню доньку, який був отриманий ним 11 вересня 2024 року (а. с. 17, 18).

Відповідно до довідок ТОВ «Фабрика Миловарні Традиції» від 17 липня 2024 року № ФМТ000000009 та від 29 жовтня 2024 року № ФМТ розмір доходу ОСОБА_2 з січня по вересень 2024 року становить 116 616,59 грн (а. с. 117-118).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до положень статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як визначено статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначала, що їх спільна повнолітня донька продовжує навчання на денній формі, власних джерел доходу не має, відтак відповідач ОСОБА_2 як батько, будучи працездатним, зобов`язаний її утримувати до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітня дочка відповідача, яка навчається, перебуває на забезпеченні матері, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Визначений судом розмір аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, є обґрунтованим та таким, що відповідає потребам доньки.

При цьому суд першої інстанції правильно зауважив, що повнолітня донька сторін має потребу у витратах на харчування, одяг, на проїзд, а також витрат, пов`язаних із організацією навчального процесу. Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність необхідності таких, оскільки вказані витрати є базовими людськими потребами.

Відповідач всупереч вимог статті 81 ЦПК України не довів, що сплата аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі ставить його у складне матеріальне становище. Апеляційний суд вважає такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції посилання скаржника на необхідність сплати комунальних платежів та сплачувати заборгованість по аліментах. Протилежного відповідач не довів.

ОСОБА_2 є фізично здоровою, працездатною особою, протипоказів до певних видів діяльності не має.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції дати закінчення періоду навчання, адже у резолютивній частині рішення міститься застереження про стягнення аліментів на період навчання дитини у Вінницькому торговельно-економічному інституті Державного торговельно-економічного університету, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.

Водночас колегія суддів зауважує на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, за змістом частини четвертої цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивачки надала:

-договір про надання правової допомоги № 10/24-17 від 26 жовтня 2024 року (а. с. 59);

-ордер (а. с. 48);

-додаткова угода № 1 від 17 січня 2025 року, відповідно до якого гонорар адвоката становить 10 000 грн (зворот а. с. 165);

-акт приймання-передачі № 1 від 17 січня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 були надані такі послуги: аналіз судової справи № 127/33059/24 та консультація щодо порідку дій у справі, аналіз судової практики в аналогічних справах 26 листопада 2024 року 3 год, вартість 3000 грн; аналіз відповіді на відзив та підготовка письмового заперечення на відповідь на відзив, написання заперечення на клопотання про зміну підсудності 10 грудня 2024 року, 2 год, 2000 грн; участь в судовому засіданні 11 листопада 2024 року 1 год. 2 000 грн; участь в судовому засіданні 17 січня 2025 року 1 год. 2 000 грн; написання заяви про ухвалення додаткового рішення 17 січня 2025 року 1 год, 1 000 грн (зворот а. с. 164).

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно врахував тривалість і складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет позовних вимог та значення справи для сторін, часткове задоволення позову, а також співмірність витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, значенням справи для сторін, та дійшов обґрунтованого висновку про зменшення заявленого розміру судових витрат позивачки на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, до 6 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не користувалася правничою допомогою при поданні позову не заслуговують на увагу, адже учасники справи не позбавлені права скористатися послугам адвоката на будь-якій стадії судового провадження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, судові витрати, понесені ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційні скарги адвоката Крячка Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2025 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук