справа № 208/3830/25
провадження № 2-о/208/138/25
УХВАЛА

27 березня 2025 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Величко О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В :

До Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпроптеровської області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Берлін Руспубліка Німеччина.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05.12.2019 у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03.02.2021 у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16.06.2021 у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18)).

Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник зазначає на необхідність встановлення факту смерті його батька ОСОБА_2 , який помер у Німеччині, оскільки свідоцтво про смерть на території іншої держави не оформлювалось та не видавалось

Відповідно до розділу 1 « Загальні положення» « правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва та консульські установи України.

На території Німеччини всі випадки смерті (загибелі) людей, у тому числі громадян України, які перебували на території Німеччини на різних підставах, реєструються виключно німецькими відділами реєстрації актів цивільного стану (Standesamt) того міста, де сталася смерть особи. Ця установа видає офіційний документ - «Свідоцтво про смерть» (Sterbeurkunde).

Згідно постанови КМУ «Про забезпечення здійснення закордонними дипломатичними установами України повноважень у сфері державної реєстрації актів цивільного стану в умовах воєнного стану» від 24 січня 2023 року № 66, яка на час дії правового режиму воєнного стану до прийняття спеціального Закону в умовах воєнного стану до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин з проведення державної реєстрації актів цивільного стану закордонними дипломатичними установами України, саме закордонні дипломатичні установи України проводять державну реєстрацію актів цивільного стану, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх, повторно видають свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану та видають витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - надання послуг у сфері державної реєстрації актів цивільного стану) з використанням зазначеного Реєстру, як органи державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснюють його ведення;

З наданої заяви вбачається про неможливість отримати свідоцтво про смерть, оскільки, як вказує заявник, факт смерті відбувся в іншій країні свідоцтво про смерть не видавалось

Проте, заявником в обґрунтування своєї заяви не надано доказів про неможливість отримати свідоцтво про смерть, також відсутні відомості на підтвердження відсутності реєстрації смерті, видане закордонними дипломатичними установами України або відділами реєстрації Німеччини, або відповідний лист ( відповідь) про не проведення такої реєстрації

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення певного факту повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦПК України до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, заявником, всупереч вищевказаним нормам права, не надано суду доказів на підтвердження факту неможливості вирішити вказане питання в позасудовому порядку, зокрема отримати свідоцтво про смерть в закордонних дипломатичних установах України або у відділах реєстрації Німеччині, або отримати у вищевказаних установах відмову у такій реєстрації, що є передумовою для звернення з даною заявою про встановлення факту смерті громадянина України, який помер за її межами ( за кордоном).

Також заявник не надав відомості відносно заінтересованих осіб в заяві про встановлення факту смерті .

Тож, при перевірці заяви у ній встановлено низку недоліків, які унеможливлюють відкриття провадження та її розгляд по суті. Водночас, у цьому конкретному випадку, суддя дійшов висновку, що відмова у відкритті провадження буде передчасною.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Зокрема, чинне цивільне процесуальне законодавство не регулює залишення без руху заяви поданої в порядку окремого провадження. Тому, при вирішенні питання щодо залишення без руху заяви поданої в порядку окремого провадження, суд керується положеннями ЦПК України, якими врегульовано порядок залишення без руху позову.

Враховуючи зазначене, заява підлягає залишенню без руху з наданням представнику заявника строку для усунення недоліків.

Враховуюче наведене, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті необхідно залишити без руху та надати заявнику строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 10,185, 293,315-318 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, - залишити без руху.

Роз`яснити необхідність усунення недоліків заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали суду у десятиденний строк, з дня отримання завником цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути її заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.В.Величко