Справа № 196/863/23
№ провадження 2-др/196/3/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
19 березня 2025 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бабічевої Л.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,
учасники справи та представники учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
представник позивача адвокат Ключенкова Х.В.,
відповідачка: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
представник відповідачки адвокат Копійчук О.В.,
третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу -
Ангеловська Ольга Сергіївна,
третя особа: Слобожанський відділ ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської
області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с-ща Царичанка заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ключенкової Христини Владиславівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна, Слобожанський відділ ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задоволено. Виконавчий напис, вчинений 07 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською Ольгою Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за №1040, про стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 914 962,20 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 67 773,33 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 2 147 грн. 20 коп.
В обґрунтування заяви вказано, що при подачі позовної заяви представником позивача було заявлено попередню суму витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Загальна сума витрат позивача на правову допомогу склала 35 000 грн., що підтверджує: Договором про надання правової допомоги №227 від "09" червня 2023 року, Додатковою угодою №1 від 09.06.2024 року до Договору про надання правової допомоги №227 від «09» червня 2023 року, актами наданих послуг №1 від 25.07.2023 року, №2 від 04.09.2023 року, №3 від 01.11.2023 р., №4 від 21.11.2023 р., №5 від 22.11.2023 р., №6 від 01.12.2023 р., №7 від 13.12.2023 р., №8 від 27.12.2023 р., №9 від 21.03.2024 р., №10 від 09.04.2024 р.; №11 від 09.04.2024 р., №12 від 29.04.2024 р., №13 від 17.06.2024 р., №14 від 26.06.2024 р., №15 від 23.10.2024 р., №1 від 25.07.2023 р., довідками №2 від 04.09.2023 р., №3 від 01.11.2023 р., №4 від 21.11.2023 р., №5 від 22.11.2023 р., №6 від 01.12.2023 р., № 7 від 13.12.2023 р., №8 від 27.12.2023 р., №9 від 21.03.2024 р., №10 від 09.04.2024 р., №11 від 09.04.2024 р., №12 від 29.04.2024 р., №13 від 17.06.2024 р., №14 від 26.06.2024 р., №15 від 23.10.2024 р.
Просить суд, на підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України, ухвалити додаткове рішення по справі №196/863/23, яким стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 35 000,00 грн.
Ухвалою судді від 10.03.2025 р. призначено заяву до розгляду в судове засідання з викликом учасників справи (Т.3 а.с. 258).
19.03.2025 р. на електронну адресу суду від представника відповідачки адвоката Копійчук О.В. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають стягненню з відповідачки, з огляду на їх завищений обсяг та невідповідність зі складністю справи (Т.3 а.с. 274-279).
12.03.2025 р. до суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ключенкової Х.В. через систему "Електронний суд" надійшла заява про розгляд поданої заяви про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу без участі позивача та його представника. Вказану заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити (Т.3 а.с. 259-260).
Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Ангеловська О.С. та представник Слобожанського відділу ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (Т.3 а.с.263-267).
Заслухавши представника відповідачки, вивчивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішення після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Згідно ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до змісту первісної (Т.1 а.с. 1-7) та уточненої позовної заяви (Т.2 а.с. 174-180) представником позивача було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, який вже поніс позивач на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., та повідомлено, що докази витрат на професійну правову допомогу будуть надані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, детального розрахунку витрат на правову допомогу з докладним переліком робіт надано не було.
Вже після розгляду справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представником позивача було заявлено загальну суму витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 35 000 грн. та надано суду докази із зазначенням суми витрат та описом наданих робіт.
Як вбачається з договору про надання правової допомоги №227 від 09 червня 2023 року правничу допомогу клієнту ОСОБА_1 у зазначеній цивільній справі надавала адвокат Ключенкова Христина Владиславівна, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № ЗП 001916 від 18 січня 2022 року, та ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АР №1131933 від 10 липня 2023 року (Т.1 а. с. 9-10, Т.3 а.с.216-222). Додатковою угодою №1 від 09.06.2024 року до Договору про надання правової допомоги №227 від 09 червня 2023 року сторони погодили продовження дії договору до 09 червня 2025 року (Т.3 а.с. 215).
Згідно із положеннями п.п. 1.1.3, 1.1.4 вищевказаного договору адвокат зобов`язується надати клієнту правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно п.3.2 договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до договору, а згідно п.3.6 договору факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг.
Так, на підтвердження витрат на правову допомогу суду було надано Додатки №1 та Додатки №2 до договору про надання правової допомоги №227 від 09 червня 2023 року, із зазначенням суми витрат та описом наданих робіт, а саме: Акт наданих послуг №1 від 25.07.2023 року на суму 8000,00 грн.; Акт наданих послуг №2 від 04.09.2023 року на суму 1000,00 грн.; Акт наданих послуг №3 від 01.11.2023 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №4 від 21.11.2023 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №5 від 22.11.2023 року на суму 1000,00 грн.; Акт наданих послуг №6 від 01.12.2023 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №7 від 13.12.2023 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №8 від 27.12.2023 року на суму 4000,00 грн.; Акт наданих послуг №9 від 21.03.2024 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №10 від 09.04.2024 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №11 від 09.04.2024 року на суму 1000,00 грн.; Акт наданих послуг №12 від 29.04.2024 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №13 від 17.06.2024 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №14 від 26.06.2024 року на суму 2000,00 грн.; Акт наданих послуг №15 від 23.10.2024 року на суму 2000,00 грн.; Довідку №1 від 25.07.2023 року; Довідку №2 від 04.09.2023 року; Довідку №3 від 01.11.2023 року; Довідку №4 від 21.11.2023 року; Довідку №5 від 22.11.2023 року; Довідку №6 від 01.12.2023 року; Довідку № 7 від 13.12.2023 року; Довідку №8 від 27.12.2023 року; Довідку №9 від 21.03.2024 року; Довідку №10 від 09.04.2024 року; Довідку №11 від 09.04.2024 року; Довідку №12 від 29.04.2024 року; Довідку №13 від 17.06.2024 року; Довідку №14 від 26.06.2024 року; Довідку №15 від 23.10.2024 року (Т.3 а.с.223-252).
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Судом також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем ОСОБА_1 послуг адвоката Ключенкової Х.В.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з такого.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.
Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Слід зазначити, що 12 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи, та обсягом фактично наданих адвокатом юридичних послуг, враховуючи необхідний час, який може бути витрачений адвокатом на опрацювання спірних правовідносин та розумну необхідність витрат для вказаної справи.
При цьому, зважаючи на те, що фактично правнича допомога у цій справі все ж була надана, та враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також клопотання представника відповідачки про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та визнання нею у судовому засіданні заявленої попередньо суми витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., враховуючи предмет позову, категорію справи, те, що існує усталена практика по такій категорії, яка не потребує докладання значних зусиль для вивчення правовідносин сторін по справі, характер виконаної представником позивача роботи, її доцільність і об`єм, співмірність витрат на правничу допомогу з обсягом і змістом наданої адвокатом правничої допомоги, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідачки понесених позивачем витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката і визначити розмір у сумі 15 000 грн., який є співставним з обсягом і змістом наданих послуг.
Також суд враховує доводи представника відповідачки про безпідставне нарахування представником позивача витрат на правничу допомогу за подання додаткових письмових пояснень, загальна вартість яких становить 6000 грн. (т.3 а.с. 243,249-250), оскільки положеннями ЦПК України взагалі не передбачено надання письмових пояснень по справі і надані пояснення фактично повторювали викладені у позові обставини.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява підлягає частковою задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 260, 261, 270, 352 ЦПК України, суд,-
Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ключенкової Христини Владиславівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП- НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. /п`ятнадцять тисяч грн./.
В іншій частині заяву про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на додаткове рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне додаткове рішення складено 28 березня 2025 року.
Суддя Л.П. Бабічева