Справа № 947/5393/25
Провадження № 2/947/1731/25
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря судового засідання Солтановської Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та скасування арешту,
06 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та зняти арешт з частини квартири АДРЕСА_1 , що накладений згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.02.2006 року №973547, винесеною Другим Київським ВДВС в м. Одеса, зареєстрований Третьою одеською державною нотаріальною конторою 21.02.2006 року, номер обтяження 2895699.
Ухвалою судді від 07 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори в місті Одеса Лєсогорова Дмитра Олександровича копію спадкової справи №157/2024, що заведена щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
24.02.2025 року через систему «Електронний суд» від державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори в місті Одеса Лєсогорова Дмитра Олександровича надійшла копія спадкової справи №157/2024, що заведена щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Протокольною ухвалою від 04.03.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 31.03.2025 року на 12.00 год.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судовому засіданні, призначеному на 31.03.2025 року, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримала та просила його задовольнити.
Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву відповідач не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 .
На день його смерті відкрилася спадщина у вигляді права власності на частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.10.2003 року.
27.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Київської державної нотаріальної контори в місті Одеса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі цієї заяви відкрито спадкову справу №157/2024.
Інші особи зі спадкодавцем на день смерті не проживали та заяв про прийняття спадщини в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_3 - не подавали, а отже спадщину не прийняли.
На підставі наявності арешту на 1/2 квартири АДРЕСА_1 державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори в місті Одеса Лєсогоров Д.О. 22.08.2024 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.02.2006 року № 973547, винесеної Другим Київським ВДВС в м.Одеса, накладено арешт на частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , а Третьою одеською державною нотаріальною конторою 21.02.2006 року зареєстровано вказаний арешт - номер обтяження 2895699.
Позивачка зверталася до Київського ВДВС у місті Одесі з заявою про зняття арешту, але їй було повідомлено, що строк зберігання даного виконавчого провадження закінчився, та його знищено, а отже зняти арешт в рамках виконавчого провадження неможливо.
Наявність вищевказаного обтяження нерухомого майна позбавляє позивачку можливості реалізувати свої правомочності власника вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
Таким чином, будучи єдиною спадкоємицею майна після смерті сина, позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину.
Таким чином, позивачка наділена законом правом звернутися до суду із цим позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Також ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.
З цих підстав суд вважає позовні вимоги щодо зняття арешту такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання можливості задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» звернуто увагу судів на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п.23).
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід відмовити, оскільки нотаріус, в разі скасування арешту на спірне нерухоме майно, зобов`язаний в установленому законом порядку видати позивачу свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом.
Отже, питання визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на вищевказане нерухоме майно, може вирішуватись в судовому порядку лише після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, відтак, позовні вимоги в цій частині є передчасними і задоволенню не підлягають.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 328, 391, 1216, 1218, 1220, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та скасування арешту, задовольнити частково.
Зняти арешт з частини квартири АДРЕСА_1 , що накладений згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.02.2006 року №973547, винесеною Другим Київським ВДВС в м. Одеса, зареєстрований Третьою одеською державною нотаріальною конторою 21.02.2006 року, номер обтяження 2895699.
В решті позовних вимог, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: О. М. Куриленко