ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року

м. Харків

справа № 635/4694/24

провадження № 22-ц/818/2031/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Львової С.А.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2025 року в складі судді Березовської І.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт проживання заявниці з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з 2008 року до дня смерті ОСОБА_3 ; визнати за заявницею, як членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду, роз`яснено заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не обмежується лише можливістю в подальшому отримувати виплати, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Не маючи статусу члена сім`ї загиблого ОСОБА_3 вона не підпадає під дію вказаного закону, не має право на пільги, встановлені цим законом, не має можливості звернутися за призначенням їй виплат відповідно до закону. До того ж, встановлення факту проживання однією сім`єю надасть їй можливість в подальшому отримувати пільги відповідно вказаного закону. Тому, залишення судом першої інстанції її заяви без розгляду позбавляє її можливості не тільки отримувати одноразову грошову допомогу, а і відповідні пільги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Зазначила, що справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України, що передбачено статтею 315 ЦПК України. При цьому, стаття 315 перебуває у розділі IV «Окреме провадження», що надає підстави стверджувати про необхідність розгляду цієї справи саме в порядку окремого провадження, а не позовного. Вказав, що між співмешканкою військовозобов`язаного чоловіка та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

24 березня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника до суду апеляційної інстанції подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що суд першої інстанції не з`ясував, який саме цивільно-правовий спір виник між заявницею та заінтересованою особою - Міністерством оборони України, з приводу яких конкретно грошових виплат, які закон передбачає для осіб, що перебували у фактичних шлюбних відносинах. В якості мети звернення до суду із заявою про встановлення спільного проживання заявниці у фактичних шлюбних відносинах з військовослужбовцем, який офіційно визнаний таким, що зник без вісти під час виконання бойового завдання, заявниця вказала підтвердження права отримувати його заробітну плату.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту пов`язане з наступним вирішенням спору про право щодо отримання одноразової грошової допомоги, тому вказана вимога підлягає вирішенню виключно у порядку позовного провадження.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у травні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт проживання заявниці з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з 2008 року до дня смерті ОСОБА_3 ; визнати за заявницею, як членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 посилалася на те, що з 2008 року вона спільно мешкала з ОСОБА_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Частиною 2 Постанови КМУ N? 168 від 28.02.2022 установлено, що сім?ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилалася на те, що з метою отримання одноразової грошової допомоги, нею у ІНФОРМАЦІЯ_4 було складено та подано заяву з відповідним пакетом документів про здійснення належної їй виплати після смерті військовослужбовця ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ), який загинув під час захисту Батьківщини. Надалі, цю заяву було направлено на розгляд Комісії міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

У відповідь Комісією повідомлено, що заяву було розглянуто та прийнято рішення про повернення їх на доопрацювання, оформлене протоколом від 09.02.2024 № 4/д. Зокрема, у цьому витязі зазначається, що за поданими документами неможливо встановити, що вона проживала разом із загиблим, вела з ним спільне господарство і мала взаємні права та обов`язки в розумінні статті 3 СК України. Крім цього неможливо встановити, чи є вона непрацездатною (особою з інвалідністю) та чи перебувала вона на утриманні загиблого військовослужбовця, а також, чи має вона власну сім`ю.

Вказала, що з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю свого цивільного чоловіка, а також інших пільг, передбачених чинним законодавством, вона звертається до суду з даною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 .

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що вона є членом сім`ї ОСОБА_3 , який був військовослужбовцем ЗСУ і загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язку щодо захисту Батьківщини в ході бойових дій, ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення такого факту дає їй право на отримання виплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Разом із тим, Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; тощо.

Відповідно до статті 16-1 вказаного Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої та другої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Ураховуючи наведене, можна зробити висновок, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.

Відповідно, між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки ця заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення заяви без розгляду.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, що містяться у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, а також у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 298/1350/22 (провадження № 61-15100св24).

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про залишення заяви без розгляду є помилковою, за таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина