Провадження № 2/742/201/25
Єдиний унікальний № 458/803/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м.Прилуки Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та Служба у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області про позбавлення батьківських прав та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

установив:

Неповнолітня ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з грудня 2020 року проживала з загиблим батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та перебувала на повному його утриманні та забезпеченні, та після смерті батька почала проживати разом з бабусею ОСОБА_5 за адресою: по АДРЕСА_2 . Стверджує, що решта її братів та сестер, а саме: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 практично з початку 2022 року не проживають з їх матір?ю ОСОБА_2 , з моменту повномасштабного вторгнення росії на територію України 24 лютого 2022 року. Зазначає, що її мати ОСОБА_9 ніяким чином не піклується про неї, оскільки вона після смерті батька проживає з рідною бабусею, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому створились умови, які шкодять її інтересам, що є підставою для позбавлення її матері ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини.

ОСОБА_10 , ОСОБА_3 також звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав. Мотивуючи це тим, що ОСОБА_11 проживала разом з батьком. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 помер, і дівчинка проживає з того часу з нею та навчається у Самбірському фаховому медичному коледжі. Зазначила, що мати ОСОБА_2 не хоче спілкуватись з донькою, не допомагає їй ні фінансово, ні матеріально.

Тому, просять суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Неповнолітня позивачка та її представник адвокат Волоховський О.І. у судовому засіданні позов підтримали та просять його задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, проте згідно з адресованою до суду письмової заяви, позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, проте її представник адвокат Бульба Р.В. просив відмовити у позові.

Представник служби у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області у судове засідання не з`явився, проте попередньо було надано письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, вважають недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав.

Представник служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області у судове засідання не з`явився, проте попередньо було надано письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, також вважають недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для встановлення факту ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.3-4, т.2).

Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 150 СК України визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов`язані виховувати дитину, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 жовтня 2008 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками записані: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.12, т.1).

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 12.04.2024 року, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.п.169, т.1).

Згідно з довідкою про склад сім`ї виданою Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області №838 від 29.10.2024, вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована згідно по господарського обліку книги N?2 Комарницького старостинського округу N?12 за адресою: АДРЕСА_1 , а після смерті батька ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 постійно проживає за адресою: в АДРЕСА_2 , разом з бабусею ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 120, т.1).

Позивач неповнолітня ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем навчання в Самбірському фаховому медичному коледжі на медсестринському відділенні, протягом навчання зарекомендувала себе як старанна та наполеглива студентка (а.с.119, т.1).

Згідно з довідкою-характеристикою виданою виконкомом Яблунівської сільської ради на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 , вбачається, що остання зарекомендувала себе позитивно. Проживає у власному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Має спокійний, врівноважений характер, не конфліктна, товариська. Користується авторитетом серед населення. Одружена, сім?я складається з 6 осіб. Стосунки в сім?ї доброзичливі, діти охайні, мати приділяє належну увагу вихованню і навчанню дітей. Конфліктних ситуацій з жителями села Дубовий Гай зафіксовано не було, скарг не надходило (а.с.118, т.1).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою:АДРЕСА_3 , вбачається, що сім`я має дуже добрі умови проживання. У будинку чисто, охайно, внутрішнє оздоблення виконано з екологічно чистого матеріалу. Для виховання та розвитку дітей створено необхідні умови. Є місце, іграшки та ігри для розвитку й розваг, телевізор, ноутбук. Сім`я дотримується релігійних свят, шанує віковічні традиції їхнього відзначення. Відзначають усі дні народження дорослих і дітей (а.с.116, т.1).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 04 листопада 2024 року за №88 орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у зв`язку із смертю батька дівчинки та відсутністю обґрунтованих підстав для встановлення факту ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_1 (а.с.114-115, т.1).

Крім того, згідно висновку служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 08 листопада 2024 року за №5, дійшли висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для встановлення факту ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_1 (а.с.3-4, т.2).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

У підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, позивачі неповнолітня ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посилаються на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не піклується про дитину, не забезпечує її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не піклується про неї, не приймає участь у вихованні.

Разом з тим, у справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справ відсутні докази, що дитина насправді усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав її матері.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачами не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачами не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини.

Крім того, суд бере до уваги висновки служби у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та служби у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, які одностайно зазначають про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для встановлення факту ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачі не довели, та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області та Служба у справах дітей Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області про позбавлення батьківських прав та позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим ЦИГАНКО