УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1505/2461/2012

Номер провадження 2-р/495/18/25

07 лютого 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський заяву Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про роз`яснення рішення суду по справі № 1505/2461/2012,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про роз`яснення рішення суду по справі № 1505/2461/2012.

Заява мотивована тим, що в провадженні Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадження: ВП № 75998274 з примусового виконання виконавчого листа № 1505/2461/2012, виданого 22.12.2012 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 6 800 доларів США, що по курсу Національного Банк України складає 54 332 грн., а також ВП № 75998147 з примусового виконання виконавчого листа № 1505/2461/2012, виданого 22.12.2012 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 3100 доларів США, що по курсу Національного Банк України складає 24 769 грн., з кожного по 1550 доларів США, що по курсу Національного Банк України складає 12 384,50 грн. на користь ОСОБА_2 .

Боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 .

17.09.2024 на адресу Відділу надійшло клопотання представника стягувача, який просить звернутися до суду із роз`ясненням рішення, в зв`язку з тим, що вважає, що при відкритті виконавчих проваджень державним виконавцем помилково врахований визначений у виконавчих листах курс Національного Банку України долара США до гривні так як цей курс визначено на момент набрання рішення суду чинності, тобто на 2012 рік.

Тобто, представник стягувача вважає, що зазначена судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло незрозумілість при відкритті виконавчих проваджень із визначенням суми стягнення.

В зв`язку з викладеним, для уникнення подальших розбіжностей щодо визначення у якій валюті та у якій сумі проводити стягнення згідно рішення суду № 1505/2461/2021 від 11.09.2012 року, виникла необхідність звернення до суду.

З огляду на вищенаведене заявник просить суд надати роз`яснення судового рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 1505/2461/2012 від 11.09.2012 по справі про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 6 800 доларів США, що по курсу Національного Банк України складає 54 332 грн., та стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 3100 доларів США, що по курсу Національного Банк України складає 24 769 грн., з кожного по 1550 доларів США, що по курсу Національного Банк України складає 12 384,50 грн. на користь ОСОБА_2 в частині суми боргу, що підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 271 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення (ч. 3 ст. 271 ЦПК України).

З огляду на зміст поданої заяви про роз`яснення судового рішення, суд не вбачає необхідності у виклику учасників справи в судове засідання для розгляду даної заяви.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали цивільної справи та заяву про роз`яснення судового рішення, суд зазначає наступне.

Судове рішення - акт судового розгляду справи будь-якого виду провадження, яке відповідно до ст. 124 Конституції України ухвалюється судами іменем України і є обов`язковим до виконання на всій території України.

Чинне процесуальне законодавство зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Виходячи зі змісту ст. 271 ЦПК України, роз`яснення рішення суду це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту.

Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, а підставою для роз`яснення такого рішення є утруднення чи неможливість його виконання.

Роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний і зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття якого викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Роз`яснено може бути виключно рішення, яке підлягає виконанню.

Роз`яснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення. Таким чином, суд роз`яснює суть судового рішення, якщо воно є незрозумілим для суб`єкта, якому надано право звернення за відповідним роз`ясненням. Між тим, необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки має місце ймовірність неправильного його виконання чи невиконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати заявлені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Якщо у заяві про роз`яснення рішення фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення або способу його виконання, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`яснення рішення полягає у викладенні судом його змісту у більш доступній, чіткій та конкретизованій формі, при цьому забезпечуючи дотримання принципів «незмінності» змісту рішення та виключно в межах тих питань, які були предметом судового розгляду.

Вивчивши заяву, ретельно дослідивши докази суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 вересня 2012 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 6 800 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 54 332 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 6 700 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 53 533 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 3 100 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 24 769 грн., з кожного по 1550 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 12 384,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно витрати по сплаті судових зборів: державне мито у сумі 51 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 30 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно витрати на розміщення оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» у сумі 424, 20 грн.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги тим, що 10 березня 2008 року ОСОБА_4 позичив у нього 6800 доларів США на строк до 10.04.2008 року, що підтверджується відповідною розпискою від 10 березня 2008 року.

10.03.2008 року ОСОБА_3 позичив у позивача 6 700 доларів США на строк до 10.04.2008 року, що підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_3 від 10 березня 2008 року.

25.03.2008 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 позичили у позивача 4 800 доларів США на строк до 10.04.2008 року, що також підтверджується відповідною розпискою від 25.03.2008 року.

Відповідач ОСОБА_5 розрахувався з позивачем у встановлений строк та повернув йому частку боргу у сумі 1700 доларів США, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в строк повернення боргу, який встановлений в розписках, не повернули.

22 грудня 2012 року на виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 вересня 2012 видано відповідні виконавчі листи.

10 вересня 2024 року державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75998274 з примусового виконання виконавчого листа № 1505/2461/2012, виданого 22 грудня 2012 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 6 800 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 54 332 грн. та постанову про відкриття виконавчого провадження № 75998147 з примусового виконання виконавчого листа № 1505/2461/2012, виданого 22 грудня 2012 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 3 100 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 24 769 грн., з кожного по 1550 доларів США, що по курсу Національного Банку України складає 12 384,50 грн. Боржником вказано ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 .

17.09.2024 на адресу Відділу надійшло клопотання представника стягувача, який просить звернутися до суду із роз`ясненням рішення, в зв`язку з тим, що вважає, що при відкритті виконавчих проваджень державним виконавцем помилково врахований визначений у виконавчих листах курс Національного Банку України долара США до гривні так як цей курс визначено на момент набрання рішення суду чинності, тобто на 2012 рік.

Представник стягувача зазначає, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло незрозумілість при відкритті виконавчих проваджень із визн ачення суми стягнення.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов`язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України,Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Саме таку правову позицію викладено в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення по цивільній справі».

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

У статті 53 Закону № 606-XIVзакріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума саме в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Тобто від правильно визначеної державним виконавцем суми, яка підлягає стягнення залежить подальше примусове виконання рішення суду із застосуванням відповідних заходів примусового характеру.

З вищезазначеного вбачається, що державним виконавцем при відкритті виконавчих проваджень ВП № 75998147 та ВП № 75998274 не врахована правова позиція Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Враховуючи те, що в резолютивній частині рішення, судом однозначно не зазначено в якій саме валюті повинна бути стягнена заборгованість, що виникла з договору позики, що підтверджується відповідними розписками, станом на дату розрахунку, а відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для роз`яснення рішення суду, оскільки судом встановлено обставин передбачені ст. 271 ЦПК України, що зумовлюють необхідність у його роз`ясненні.

За таких обставин суд вважає, що заява Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про роз`яснення рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 1505/2461/2012 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а резолютивна частина цього процесуального документа підлягає роз`ясненню з зазначенням про стягнення основної суми боргу в іноземній валюті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 271 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про роз`яснення рішення суду по справі № 1505/2461/2012 - задовольнити.

Роз`яснити резолютивну частину рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 вересня 2012 року по справі № 1505/2461/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, зокрема, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сума у доларах США.

Тобто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить:

- стягнути з ОСОБА_1 боргу у розмірі 6800 доларів США;

- стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 боргу у розмірі 3100 доларів США, з кожного по 1550 доларів США;

Всього 8350 доларів США.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не був вручений у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Д.Анісімова