КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Порхун Олесею Павлівною на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 105 532,22 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів, визначених судовим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2017, належним чином не виконував, аліменти майже не сплачував, в результаті чого утворилась заборгованість, яка у сукупності склала 105 532,22 грн., що відповідає розрахункам заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 56257888.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.01.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 105 532,22 грн. (а.с. 71-74). Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при винесенні рішення про стягнення з відповідача пені, суд не дослідив та не врахував всі обставини справи, не врахував його доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, не врахував його сімейні обставини, скрутне матеріальне становище у період, в який було нараховано пеню, а також не врахував відсутність повної вини відповідача.

Вказує, що ОСОБА_1 зазначав до суду першої інстанції про те, що заборгованість виникла не з його вини, оскільки позивач звернулась із примусовим виконанням рішення пізніше, а до цього аліменти сплачувались ним добровільно. При цьому, у зазначений період він мав складний матеріальний стан, у період з 07/2019 по 05/2020 взагалі не працював та не отримував доходів. У період з 09/21 по 06/22 також мав дуже низькі доходи, оскільки сплачував кредитні зобов`язання.

Посилається на те, що нараховуючи пеню суд не врахував, що відповідач має на утриманні ще одну доньку - ОСОБА_3 , 2013 року народження, яка також потребує утримання. При цьому указує, що не був злісним неплатником аліментів, оскільки при першій можливості їх сплачував, а на час розгляду справи судом першої інстанції заборгованість була відсутня. Також, суд першої інстанції не врахував, що у період з 07/20 по 08/20 аліменти були сплачені на особисту картку доньки ОСОБА_4 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 21.02.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Копію апеляційної скарги з додатками та копії ухвал суду направлено на адресу позивача 24.02.2025.

11.03.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Дацко Ю.В. просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що усі наведені апелянтом доводи є безпідставними. Вказує, що до моменту відкриття виконавчого провадження відповідач не брав належної участі в утриманні доньки, а матеріали справи не містять доказів надання ним фінансової допомоги на утримання доньки. Посилається на те, що наведені відповідачем доводи щодо скрутного матеріального стану є необгрунтованими, оскільки у період стягнення аліментів відповідач набув у власність рухоме та нерухоме майно. Офіційні доходи відповідача не є реальним відображенням його матеріального стану. Зазначає, що відповідачем не доведено факт утримання доньки ОСОБА_5 , оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження такого факту. Вказує про те, що доводи апелянта про погашення ним заборгованості по аліментам у повному обсязі не відповідає дійсності, оскільки станом на день розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції заборгованість відповідачем не погашена. Зазначає, що розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні відповідачем не оскаржувався, а також останній не довів, що платежі на особисту картку доньки ОСОБА_4 не є добровільною участю батька у витратах на дитину, а є аліментами.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 , батьками якої записані - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.07.2004.

11.08.2012 між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було укладено шлюб. Після реєстрації щлюбу прізвище дружини - ОСОБА_9 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.12.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2017 року та дод досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Суховольцем Р.А. від 25.04.2018 було відкрито виконавче провадження № 56257888 з примусового виконання виконавчого листа № 753/20723/17 виданого 09.02.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2017.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття.

15.04.2024 у межах ВП № 56257888 було винесено про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про накладення штрафу.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 56257888 від 14.05.2024, складеного старшим державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачук Р.В., станом на 01.07.2022 заборгованість за сплати аліментів складає 76 181,22 грн.

15.05.2024 та 16.05.2024 на рахунок стягувача ОСОБА_2 від ОСОБА_1 були перераховані кошти у загальному розмірі 76 330,21 грн. як заборгованість у ВП № 56257888.

23.05.2024 представником стягувача ОСОБА_2 - Дацко Ю.В. у ВП № 56257888 подано скаргу на бездіяльність державного виконавця щодо видачі розрахунку про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

31.05.2024 Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у відповідь на скаргу надав оновлений розрахунок заборгованості за сплати аліментів у ВП № 56257888 від 31.05.2024.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій справі встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26.12.2017 мав сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів/заробітку доходу, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2017 та до повноліття дитини.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, позивачка посилалася на те, що відповідач на момент досягнення спільною донькою повноліття мав заборгованість у розмірі 76 181,22 грн., про що свідчить розрахунок зі сплати аліментів у ВП № 56257888 від 14.05.2024, яку останній двома транзакціями від 15.05.2024 та 16.05.2024 сплатив. В той же час, позивач, не погоджуючись із здійсненим розрахунком, оскаржила дії державного виконавця та 31.05.2024 Святошинським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано оновлений розрахунок у ВП № 56257888, згідно з яким заборгованість становить 29 351,00 грн.

За таких обставин вважала, що відповідач повинен сплатити неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 105 532,22 грн., що не перевищує 100 % суми основного боргу по аліментам, оскільки сукупний розмір пені становить 1 482 007,01 грн.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог посилався на те, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини, оскільки виконавчий лист не було відразу пред`явлено до виконання, а в цей період аліменти сплачувались ним добровільно. При цьому, у період сплати аліментів мав скрутний матеріальний стан, не був працевлаштованим та мав на утриманні ще одну доньку ОСОБА_5 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заперечуючи проти розміру заборгованості відповідач не подав до суду відповідних розрахунків, а також доказів на підтвердження оскарження розрахунку заборгованості від 31.05.2024 у ВП № 56257888, а також не подав до суду розрахункових документів, які б надавали змогу суду першої інстанції здійснити перерахунок пені у відповідності до конкретних періодів та днів їх сплати, тому заперечення відповідача у цій частині були відхилені. При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі виходив з того, що у матеріалах справи наявні докази на спростування складного майнового стану відповідача у період сплати аліментів. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 105 532,22 грн., що відповідає 100% заборгованості у виконавчому провадженні.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Заперечуючи про розміру заборгованості ОСОБА_1 вказує про те, що заборгованість виникла не з його вини, оскільки виконавчий лист було пред`явлено не відразу після його видачі судом, а в подальшому, що спричинило заборгованість, однак у цей період аліменти сплачувались ним добровільно, втім, як вірно встановив суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, відповідач не подав до суду доказів на підтвердження добровільної сплати ним аліментів до пред`явлення виконавчого листа до виконання та доказів прийняття державним виконавцем таких платежів. Крім цього, не надав доказів вчасної сплати ним аліментних платежів після пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Адже, як вказано у пункті 3 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначено, що у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами відсутність його вини у виникненні заборгованості, а також складені державним виконавцем розрахунки заборгованості, які наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості та не спростував розрахунку пені за прострочення спати аліментів, наданий позивачкою.

При цьому, наведені апелянтом доводи про неможливість сплати ним аліментів не підтверджені належними та допустимими доказами та не виключають вини останнього у виникненні заборгованості.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на те, що відповідач тривалий час мав скрутне матеріальне становище, оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідач у період виникнення заборгованості набув у власність нерухоме та рухоме майно, а також є кінцевим бенефіціарним власником та керівником юридичної особи, яка має статутний капітал у розмірі 5 000 000 грн. Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із наявними в матеріалах справи належними та достатніми доказами.

Доводи апелянта щодо утримання іншої доньки ОСОБА_5 колегія суддів до уваги не бере, оскільки відповідач, будучи батьком, зобов`язаний нести тягар утримання дитини, не зважаючи на наявність інших дітей, які народились у іншому шлюбі, оскільки такі обставини не виключають обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, яка з ним не проживає.

Адже, як визначає Сімейний кодекс України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 105 532,22 грн., що становить 100 % заборгованості, оскільки саме такий розмір заборгованості на момент досягнення дитиною повноліття був у відповідача та підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками, оскільки обрахований позивачем розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів складає 1 482 007,01 грн., що перевищує 100 % заборгованості, відтак пеня у такому розмір не може бути стягнута з відповідача.

Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що заборгованість була ним погашена у повному обсязі, колегія суддів враховує наступне. Суд першої інстанції вірно встановив, що заборгованість у розмірі 76 181,22 грн. була сплачена боржником одним платежем після досягнення дитиною повноліття. При цьому, заборгованість у розмірі 21 300,46 грн. обліковується за боржником, про що свідчить розрахунок заборгованості у ВП № 56257888 від 04.03.2025. Аліменти - це періодичні платежі, які платник аліментів має здійснювати щомісячно, відтак порушення періодів сплати аліментів породжує право стягувача аліментів звертатися із вимогами про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату періодичних платежів. Варто відзначити, що одноразова сплата аліментів у великому розмірі, себто за певний період одним платежем, не виключає відповідальності платника аліментів, оскільки останній має здійснювати такі платежі періодично, у даному випадку - щомісячно.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки не встановив підстав для виключення вини платника аліментів, з чим погоджується апеляційний суд.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його відзивом на позовну заяву, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Порхун Олесею Павлівною - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова