Дата документу 25.03.2025 Справа № 331/6089/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/6089/23 Головуючий у І інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/48/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження.

В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

1/2 частка вказаної квартири належить йому на підставі договору дарування від 23.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстрованому в реєстрі за №1566.

Інша 1/2 частка - на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18.01.2021 у справі №331/3499/20.

До визнання судовим рішенням права власності на частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , вказана частка належала ОСОБА_3 на підставі спадкового договору від 25.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І. за реєстровим №1-549.

Під час укладення спадкового договору на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 було накладене обтяження, а саме: заборона на нерухоме майно, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4871871, дата 25.04.2007. Відчужувач за спадковим договором - ОСОБА_4 померла.

Наявність вказаного обтяження створює позивачу перешкоди у користуванні належною йому квартирою, тому заборону на це нерухоме майно, що була накладена при укладенні ОСОБА_2 , як набувачем, спадкового договору із ОСОБА_4 , як відчужувачем, підлягає скасуванню, оскільки після смерті ОСОБА_4 , набуття ОСОБА_2 , а згодом і позивачем, права власності на цю квартиру відпали правові підстави для такого обтяження.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 просив суд скасувати заборону на нерухоме майно: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що була накладена на підставі спадкового договору від 25.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І. зареєстрованого в реєстрі за №1- 549.; заборона зареєстрована у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4871871, дата і час державної реєстрації 25.04.2007.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, повторюючи доводи позовної заяви, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року та прийняти нову постанову про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, повторюючи доводи позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції повинен був самостійно витребувати документи, оскільки позивач не є стороною спадкового договору, і не мав фактичної можливості надати його копію. Натомість, витребувавши у Олександрівського ВДРАЦС у м. Запоріжжі актовий запис про смерть ОСОБА_4 , суд першої інстанції допустив помилку в році її народження, що призвело до відповіді органу ДРАЦС про відсутність такої інформації.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Також ОСОБА_1 просив апеляційний суд витребувати у приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Гришинової В.І. належним чином засвідченої копії спадкового договору від 25.04.2007, посвідченого нею за реєстровим номером 1-549, разом із копіями нотаріальної справи; у Запорізького ВДРАЦС м. Запоріжжя актового запису про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 10.05.2007 Запорізьким ВДАЦС м. Запоріжжя).

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 05 серпня 2024 року задоволено клопотання скаржника про витребування доказів.

Витребувано від Запорізького ВДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис про смерть ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 10 травня 2007 року Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану).

Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гришиної Варвари Іванівни:

- копію спадкового договору від 25 квітня 2007 року, укладеного ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною Варварою Іванівною за реєстровим номером 1-549,

- копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07 серпня 2024 року на офіційну електронну адресу апеляційного суду надійшла відповідь Запорізького ВДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відсутність паперового носія актового запису про смерть ОСОБА_4

19 серпня 2024 року до суду надійшов лист Олександрівського ВДРАЦС в м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з копією актового запису № 4376 про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 10.05.2017 Запорізьким міським відділом державної реєстрації у Запорізькій області.

У зв`язку з ненадходженням документів, витребуваних ухвалою суду від 05 серпня 2024 року у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гришиної В.І., вказані документи запитані у Запорізького обласного державного нотаріального архіву.

18 листопада 2024 року надійшла відповідь Запорізького обласного державного нотаріального архіву ПМУМЮ (м. Одеса) з:

- копією Спадкового договору від 25 квітня 2007 року, укладеного громадянкою України ОСОБА_4 та громадянкою Сплучених Штатів Америки ОСОБА_2 ( ОСОБА_2), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною Варварою Іванівною за реєстровим номером 1-549;

- копіями Витяга про реєстрацію в Спадковому реєстрі, Витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна

- та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

У лютому 2025 року до апеляційного суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Боярська В.Л. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та задоволенні позову.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки позовна заява та апеляційна скарга містять інформацію тільки про останню відому адресу відповідача, що збігається з адресою позивача, а зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача невідоме, апеляційний суд здійснював виклики ОСОБА_2 в судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (а.с. 224-225, 247-248), проте ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності відповідача, яка не з`явилась.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав копії спадкового договору і доказів того, що він укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , не долучено також свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , тому відсутні й докази того, що ОСОБА_2 будь-яким чином порушує його права, свободи чи інтереси, а тому є неналежним відповідачем у цій справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . 1/2 частка вказаної квартири належить йому на підставі договору дарування від 23.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстрованому в реєстрі за №1566. Інша 1/2 частка належить позивачу на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 18.01.2021 у справі № 331/3499/20 (а.с.4-7).

Крім того, апеляційний суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що 25 квітня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною Варварою Іванівною за реєстровим номером 1-549 (а.с. 204-208).

Умовами п. 12 вказаного договору, зокрема, передбачено, що у зв`язку з посвідченням цього договору, накладається заборона на відчуження частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . З моменту укладання цього договору відчужувач може володіти, зокрема, зазначеним об`єктом нерухомого майна без права розпорядження ним.

Заборона відчуження на нерухоме майно - 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4871871, дата і час державної реєстрації 25 квітня 2007 року 17:36 (а.с. 207)

Згідно з копією актового запису № 4376 про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного 10 травня 2017 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації у Запорізькій області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 159)

Відповідно до копії спадкової справи, зведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26 травня 2007 року ОСОБА_2 звернулася до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Окрім ОСОБА_2 спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 був також її син - ОСОБА_9 , який також звернувся до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 26 травня 2007 року.

Згідно зі свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами статей12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів зауважує, що застосування заборони відчуження нерухомого майна, застосований спадковим договором від 25 квітня 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був своєрідним обмежувальним заходом, направленим на забезпечення інтересу ОСОБА_2 до смерті відчужувача, і не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

З огляду на встановлені у справі обставини, підтверджені належними доказами, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_2 прийняла у власність після смерті ОСОБА_4 , зокрема, частину квартири, що знаходиться адресою: АДРЕСА_2 , за спадковим договором від 25 квітня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною Варварою Іванівною за реєстровим номером 1-549, і є належним відповідачем у справі про скасування заборони відчуження, накладеної цим договором.

Тому, оскільки заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2021 року у справі № 331/3499/20, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 набрало законної сили, ніким не скасовано, позивач є власником половини зазначеної квартири, апеляційний суд вважає, що на теперішній час відпали підстави для зберігання заборони відчуження цієї частки квартири, тому доцільним є її скасування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , наявність протягом тривалого часу заборони на відчуження частини його майна, що застосована Спадковим договором від 25 квітня 2007 року, в інтересах ОСОБА_2 є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення, скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року в цій справі, на підставі п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року - скасувати.

Ухвалити в цій справі нову постанову, якою:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження - задовольнити.

Скасувати заборону на нерухоме майно: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що була накладена на підставі спадкового договору від 25 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1- 549.; заборона зареєстрована у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4871871, дата і час державної реєстрації 25 квітня 2007 року 17:36:19.»

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 31 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді :