Справа № 314/4793/24
Провадження № 2/314/367/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Кононенко І.О., секретар судового засідання Билименко Т.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомленням (виклику) сторін цивільну справу № 314/4793/24 за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» (адреса м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс».

23.10.2024 року ТОВ «Він Фінанс», звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просить: поновити строк позовної давності для пред`явлення даного позову; стягнути із відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №131811 від 16.04.2018 року у розмірі 39433,25 грн.; стягнути з відповідача на користь товариства судовий збір та понесені витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №131811. Сума кредиту становила 6000 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору та перерахувало відповідачу кредитні кошти. Відповідач не виконав умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №131811 від 16.04.2018 року. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Авентус Україна» на дату відступлення вимоги складала 25980,00 грн. Позивач ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» посилаючись на своє право як нового кредитора в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних вказує, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 на момент пред`явлення позову складає 39433,25 грн.

В матеріалах справи міститься клопотання представника про розгляд справи без участі представника товариства.

Відповідач про слухання справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Вільнянського районного суду відзиву, заперечень щодо позову не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс».

Згідно із індивідуальною частиною договору №131811 про надання фінансового кредиту від 16.04.2018 року, ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали індивідуальну частину договору про надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Розмір позики - 6000 грн. Строк дії договору - 30 днів. Сторони також погодили процентну ставку.

Графіком розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № №131811 від 16.04.2018 року, визначено суму кредиту, суму нарахованих процентів та загальний розмір заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення права вимоги), загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 25980 грн.

Згідно із договором факторингу №1 від 12.04.2018 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» уклали договір факторингу, у відповідності до якого, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зазначені у реєстрі, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зобов`язується їх прийняти.

Відповідно до розрахунку представника позивача сума боргу відповідача становить 39433,25 грн., яка складається з: суми заборгованості - 25980,00 грн., суми інфляційних втрат 1112,38 грн., суми 3% річних 2340,87 грн.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «Авентус Україна» та чи існували ці права на момент їх переходу.

Так, з матеріалів справи встановлено, що договір про надання фінансового кредиту №131811 було укладено між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 16.04.2018 року, а договір факторингу №1 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і ТОВ «Авентус Україна» було укладено 12.04.2018 року. Тобто, на момент укладення договору факторингу №1 від 12.04.2018 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (після перейменування - ТОВ «Він Фінанс»).

Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором факторингу стороною позивача не надано.

Також слід зазначити, що на час укладення договору факторингу сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про відповідача ОСОБА_1 , як боржника, сформована у реєстрі прав вимоги через 6 місяців після укладення договору факторингу.

Таким чином відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 131811 від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (після перейменування - ТОВ «Він Фінанс»), відповідно ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (після перейменування - ТОВ «Він Фінанс») не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо вимоги про поновлення строку позовної даності, суд зазначає таке.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тобто, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Оскільки у даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог та відповідач не заявив про необхідність застосування позовної давності, а тому дане питання судом не досліджується.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Оскільки у позові відмовлені, понесені позивачем судові витрати залишаються за останнім.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.509 ,512, 514, 516, 519, 526, 549, 551 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Іван Олександрович Кононенко

25.03.2025