Справа № 278/469/25
27 березня 2025 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Буткевича М.І.
секретаря судового засідання: Вербовської Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до суду із позовом в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 1851640 від 21.02.2022 року у розмірі 19 650, 00 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову вказує, що 21.02.2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладений договір про споживчий кредит №1851640. Відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 6 550, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 16 календарних днів, тобто до 09.03.2022, з нарахуванням процентів за користування кредитом 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою, 1,8% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах позики, зазначеного в пункті 1.3 (підпункт 1.5.1 пункту 1).
Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору перерахувавши їх на відповідну банківську картку. Однак зазначає, що відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 22.01.2025 утворилась заборгованість у розмірі 19 650, 00 грн., яка складається з: основної суми боргу 6 550,00 грн., заборгованість за відсотками 13 100, 00 грн. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Представник позивача у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 44-50).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить особистий підпис, про отримання копії позовної заяви з додатками та судової повістки, в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 51)
Суд вважає, що відповідач не з`явилася до суду без поважних причин, не подала відзив, тому, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогамст.280 ЦПК України.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, 18.03.2025 на підставі ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення повного тексту відкладено до 27.03.2025.
Судом встановлено, що 21.02.2022 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1851640 в електронній формі. Міститься відмітка про його підпис за допомогою електронного одноразового ідентифікатора zv3591.
Відповідно до пунктів 2.1, 4.1. 4.2, 4.4 Договору сторони визначили, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 6 550, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, які переховуються в безготівковій формі на рахунок позичальника.
Кредит надається на строк 16 календарних днів з терміном остаточного повернення до 09.03.2022. Процентна плата за надання кредиту становить 1,8% від суми кредиту, встановленої відповідно до частини другої даного пункту договору, до терміну остаточного повернення кредиту визначеного договором.
Як вбачається з наданого ТОВ «ВЕЛЛФІН» розрахунку заборгованості за договором №1851640 від 21.02.2022 позичальник ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 19 650, 00 грн., яка складається з: 6 550, 00 грн. - основного боргу та 13 100, 00 грн. заборгованості за процентами (а.с. 26-37).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання водному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
За положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином з матеріалів справи вбачається, що 21.02.2022 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит у формі електронного документу з використанням електронного підпису zv3591. На підставі укладеного договору відповідачем був отриманий кредит шляхом перерахування грошових коштів на її банківський рахунок у розмірі 6 550, 00 грн.
На підтвердження здійснення переказу коштів відповідачу у розмірі 6 550, 00 грн., позивач надав довідку ТОВ «Платежі онлайн» про перерахування суми кредиту за допомогою платіжного сервісу «PLATON» на платіжну карту «MONOBANK» № НОМЕР_1 .
Відповідачем не надано будь-яких доказів щодо не отримання ним кредитних коштів у розмірі 6 550, 00 грн., чи не належності їй вказаної вище банківської картки.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсними не визнано.
При цьому відповідачем відзиву не направлено, не доведено обставин належного виконання ним умов кредитного договору, які полягають у вчасному поверненні кредитних коштів та сплаті відповідних відсотків.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIII «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Доводи позивача відповідачем не спростовано, право на подання відзиву не використано.
Враховуючи, що позивач свої зобов`язання за договором споживчого кредиту виконав, надавши відповідачу кредит, відповідач умови договору добровільно не виконує, суд вважає, що з неї слід стягнути вказану заборгованість.
Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 422, 40 грн., який у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.3,10, 76-81, 89, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, на підставі ст. ст. 526, 530, 610-612, 625, 626, 629, 1048-1050,1054, 1055 ЦК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором про споживчий кредит № 1851640 від 21.02.2022 у розмірі 19 650, 00 грн., яка складається з: 6 550, 00 грн. - основного боргу та 13 100, 00 грн. заборгованості за процентами та судові витрати у розмірі 2 422, 40 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48; .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя М.І.Буткевич