27.03.2025 Єдиний унікальний номер 205/1892/23
Єдиний унікальний номер судової справи 205/1892/23
Номер провадження 2/205/651/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Вороніної М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу №205/1892/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2023 року судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г. передано вищевказаний позов після скасування ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.01.2023 року вироку по кримінальній справі № 205/5651/21 від 13.12.2021 року в частині вирішення цивільного позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) загинув батько позивача - ОСОБА_3 . Автомобілем керував ОСОБА_2 , відносно якого порушено кримінальну справу за ст. 286 КК України. ОСОБА_2 ніякої допомоги позивачу не надавав.

На підставі викладеного, з урахуванням позову в редакції від 14.06.2024 року, позивач просить стягнути зі страховика страхову виплату за моральну шкоду в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, а саме 72 000 грн., витрати на поховання, які відповідно до закону не можуть перевищувати 12 мінімальних зарплат, а саме 72 000 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди за смерть батька 1 000 000 грн.

01.02.2024 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, а 01.07.2024 року відзив на уточнений позов. У відзивах відповідач заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку зі смертю батька є беззаперечним, однак, сума, заявлена до відшкодування, є занадто великою та неспівмірною зі стражданнями, перенесеними позивачем. Загиблий був близьким другом відповідача, ділився своїми життєвими переживаннями. ОСОБА_3 неодноразово розповідав, що син ОСОБА_1 взагалі йому не телефонує, не цікавиться його життям, здоров`ям. ОСОБА_3 проживав сам, син йому ніколи не допомагав. Особисті відносини загиблого ОСОБА_3 та його сина не носили характеру близьких, тісно пов`язаних сімейних або родинних відносин. Також позивачем не враховано майновий стан ОСОБА_2 , який офіційно не працевлаштований, не має стабільного доходу. Після поховання ОСОБА_3 ОСОБА_2 передав брату загиблого ОСОБА_4 10 000 грн. При цьому збільшення позовних вимог з 300 000 грн. до 1 000 000 грн. жодним чином позивачем не обґрунтовано. На підставі викладеного ОСОБА_2 визнає позов в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., а в іншій частині просить відмовити.

У зв`язку з надходженням позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами ухвалою суду від 08.11.2024 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, у позові просив розглядати справу без його участі.

У судове засідання представник відповідача ТДВ «СК «Кредо» Грицина К.В. не з`явилася, у заяві від 08.02.2024 року просила розглянути справу без участі представника.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку, встановив наступні обставини справи.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.3), який є батьком ОСОБА_1 (а.с.4).

Також встановлено, що ОСОБА_2 21.04.2021 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух в середній смузі для руху по асфальтобетонній, вологій, чистій проїзній частині вул. Набережній Заводській, яка має по три смуги для руху в кожному напрямку, з боку вул. Панаса Мирного в напрямку вул. Павлова м. Дніпра, при цьому на передньому пасажирському сидінні у якості пасажира перебував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час руху, водій ОСОБА_2 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не обрав безпечної в межах установленої швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого на вул. Набережній Заводській на закругленні дороги вліво втратив контроль над керуванням автомобілем «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоїв наїзд на бордюрний камінь справа за напрямком свого руху, після чого автомобіль перекинувся.

Своїми діями водій автомобіля «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.1, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

- п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9 «Водієві забороняється»:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.

Невиконання водієм ОСОБА_2 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру автомобіля «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: садни на лицевому відділі голови (з ранами на деяких з них), рани на волосяній частині голови, переломи кісток лицевого та мозкового відділів черепу, розрив твердої мозкової оболонки, крововиливи під м`яку мозкову оболонку головного мозку та його набряк, крововилив у м`яких покривних тканинах лицевого та мозкового відділів голови; переломи 1-4 ребер праворуч між лопатковою та хребтовою лініями, 1-3, 5,6 ліворуч приблизно по лопатковій лінії, крововиливи відповідно них у плеврі та міжреберних м`язах, м`яких покривних тканинах задньої поверхні шиї та міжлопатковій ділянці грудної клітини; садна на правих передпліччі та кисті, у ділянці лівого плечового суглобу, лівих передпліччі та стегні, у правій клубовій ділянці тазу, синець у лівій клубовій ділянці тазу.

Смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16 год. 20 хв. в автомобілі швидкої медичної допомоги, внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді саден та ран на голові, переломів кісток лицевого та мозкового відділів черепу, крововиливів у м`які покривні тканини голови та під мозкову оболонку головного мозку, розриву твердої мозкової оболонки, котра ускладнилася розвитком набряку головного мозку.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2021 року по кримінальній справі № 205/5651/21 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, встановлено вину ОСОБА_2 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого (а.с.7-15).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.01.2023 року вирок в цій частини залишено без змін (а.с.16-23).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2021 року встановлено вину ОСОБА_2 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_3 .

Цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 на момент ДТП була забезпечена полісом № АР/1693064, укладеним з ТДВ «СК «Кредо». Відповідно до полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 грн. (а.с.6).

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Згідно з вимогами 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції станом на дату виникнення спірних відносин) страховик здійснює відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну діяльність» поховання померлого визначено як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Отже, у страховика виник обов`язок відшкодування документально підтверджених витрат на поховання ОСОБА_3 .

У позові ОСОБА_1 просить стягнути з ТДВ «СК «Кредо» 72 000 грн. витрат на поховання, обґрунтовуючи такий розмір тим, що законом встановлено максимальний розмір такого відшкодування, який не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Однак, жодних доказів понесення позивачем витрат на поховання батька матеріали справи не містять, у позові та уточненому позові не міститься навіть посилань на наявність таких доказів. З клопотаннями про витребування або долучення доказів, а також дослідження матеріалів кримінальної справи № 205/5651/21 позивач до суду не звертався.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене, зважаючи на диспозитивність цивільного процесу, суд дійшов висновку про недоведеність наявності витрат позивача на поховання батька, а тому відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з вимогами п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

Враховуючи викладене, суд встановив наявність обов`язку страховика виплатити позивачу відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його батька, та, з урахуванням того, що інші особи, визначені п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відшкодування моральної шкоди не зверталися, здійснити виплату в розмірі, передбаченому п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, на одного померлого, що становить 72 000 грн. (12*6 000 грн.).

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн., суд виходить з такого.

Оскільки помер рідний батько позивача, останній зазнав моральних страждань, що ОСОБА_2 не заперечується.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь сина загиблого, суд виходить з наступного.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, враховуючи душевні страждання позивача як сина, який втратив рідного батька, невідворотність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з втратою батька, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене, суд задовольняє позов ОСОБА_1 частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, а саме з ТДВ «СК «Кредо» у розмірі 720 грн., з ОСОБА_2 у розмірі 1 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1167, 1187, 1201 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 141, 259, 265, 354 ЦПК України -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, проспект. Моторобудівників, буд. 34, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , відшкодування моральної шкоди в розмірі 72 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» на користь держави судовий збір в розмірі 720 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко