Справа №441/823/22 Головуючий у 1 інстанції:Яворська Н.І.
Провадження №22-ц/811/1942/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , представника відповідача Великолюбінської селищної ради Юрчака Ю.Ю., представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Яворської Н.І. від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним і скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні проїздом, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним і скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні проїздом відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 квітня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що їй на праві власності належить частина будинковолодіння в АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала у 2004 році. З 1969 року вона та її батьки майже 40 років користувались проїздом між будинковолодінням АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Власником іншої частини будинку на АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 . Сторони мали кожен окремі заїзди, проте рішенням №99 від 27.10.2006 Великолюбінської селищної ради Паньківу В.Д. передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0.16 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 площею 0,09 га та для особистого селянського господарства площею 0,07 га. На підставі вищевказаного рішення відповідач № 2 ОСОБА_4 отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯД № 481764 від 06.04.2007, згідно якого став власником земельної ділянки площею 0,0878 га в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер ;34:009:0019. Вважає рішення Великолюбінської селищної ради № 99 від 27.10.2006 та виданий на його підставі Державний акт ОСОБА_4 незаконними та такими що підлягають скасуванню, оскільки суперечать вимогам чинного земельного законодавства України і зокрема ст.ст. 83, 118 ЗК України та порушують її права на користування проїздом загального користування між будинковолодіннями АДРЕСА_3 для заїзду на її територію. Щодо застосування строку позивної давності, зазначає, що якщо б суд не прийняв в 2011 році неправосудне рішення, тоді б не було строку позивної давності, а рішення винесене Городоцьким судом від 26.04.2023р., тотожне рішення винесено 11 листопада 2011р. Таким чином, в зв`язку із незаконно прийнятим Великолюбінською селищною радою рішення №99 від 27 жовтня 2006 року Про передачу ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,09 га та незаконною приватизацією ОСОБА_4 проїзду загального користування позивачці ОСОБА_1 чиняться перешкоди у користуванні належним її майном, і зокрема вона повністю позбавлена заїзду до належної їй частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , а тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Окрім цього, відповідачами порушено ряд норм законодавства та незаконно передано у приватну власність проїзд загального користування, яким вона постійно користувалася.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що їх інтереси у судовому засіданні захищали представники з належними повноваженнями.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи на підтримання апеляційної скарги, представників відповідачів в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, а також справ №2-550/2011 та №2а-63, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 12, 39, 40 ЗК України, ст. 26 глави 1 розділу II Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що рішенням Великолюбінської селищної ради №99 від 27.10.2006р. та додатку до нього ОСОБА_4 вирішено передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку пл.0,09 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.13,14) Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №481764 від 06.04.2007 вбачається, що на підставі рішення 7 сесії 5 скликання, 9 сесії 5 скликання від 27.10.2006р. №99 Великолюбінської селищної ради Городоцького раойну Львівської області, ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 0,0878 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 та присвоєно кадастровий № :34:009:0019 (а.с.24) Із копії заповіту від 13 травня 1999 р. та копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом видно, що спадкоємцями житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в рівних частинах, а саме по 1/2 частині житлового будинку (а.с.10,11) Представник Великолюбінської селищної ради 06.09.2022 скерував на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності. Пояснив, що минуло більше 10 років, як позивачка дізналася про оскаржуване рішення. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Жодних обгрунтувань поважності причин пропущення позовної давності позивачем в позовній заяві не наведено, що свідчить про безпідставність звернення до суду з порушенням вимог ст. 257 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення Великолюбінської селищної ради Львівської області від 27.10.2006 року № 99 "Про передачу земельних ділянок безоплатно у приватну власність в частині передачі ОСОБА_4 , Інші позовні вимоги є похідними.Згідно копії Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 листопада 2011 року позивачка ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про визнання недійсним Державного акту на право власності на землю серії ЯД № 481764 від 06.04.2007 виданого на ім`я ОСОБА_4 , просила визнати незаконним рішення Великолюбінської селищної ради №50 від 17.01.2017. З мотивувальної та описової частини рішення суду вбачається, що оскаржуване рішення № 99 від 27.10.2006 також було досліджено в судовому засіданні, в позові позивачці було відмовлено (а.с.27-30)Зі схеми забудови (а.с.19) вбачається, що по АДРЕСА_1 , де позначено А- площа забудови ОСОБА_6 , Б-площа забудови ОСОБА_1 відображено проїзд. Згідно копії рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 листопада 2011 року позивачка ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про визнання недійсним Державного акту на право власності на землю серії ЯД № 481764 від 06.04.2007 виданого на ім`я ОСОБА_4 , просила визнати незаконним рішення Великолюбінської селищної ради №50 від 17.01.2017. З мотивувальної та описової частини рішення суду вбачається, що оскаржуване рішення № 99 від 27.10.2006 також було досліджено в судовому засіданні, в позові позивачці було відмовлено (а.с.27-30) А оскільки позивачка по справі звернулася до суду із даним позовом 24.06.2022, тобто з пропуском строку позовної давності більше як на 10 років, тому суд прийшов до висновку, що за наявності заяви відповідача про застосування строків позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак частково зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи та частково обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, тому рішення суду підлягає зміні.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним і скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні проїздом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Великолюбінської селищної ради № 99 від 27.10.2006, "Про передачу земельних ділянок безоплатно у приватну власність в частині, що стосується безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,09 га";

- визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 481764 від 06.04.2007 виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0.0878 га для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :34:009:0019;

- усунути перешкоди у користуванні проїздом загального користування для заїзду до належної ОСОБА_1 частини житлового будинку та присадибної земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу воріт та бетонної огорожі.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві власності належить частина будинковолодіння в АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала у 2004 році. З 1969 року вона та її батьки майже 40 років користувались проїздом між будинковолодінням АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Власником іншої частини будинку по АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 . Мали кожен окремі заїзди, проте рішенням №99 від 27.10.2006 Великолюбінської селищної ради Паньківу В.Д. передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0.16 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 0,09 га та для особистого селянського господарства площею 0,07 га.На підставі вищевказаного рішення відповідач № 2 ОСОБА_4 отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯД № 481764 від 06.04.2007, згідно якого став власником земельної ділянки площею 0,0878 га в АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер ;34:009:0019. Вважає, зазначене вище рішення Великолюбінської селищної ради № 99 від 27.10.2006 та виданий на його підставі Державний акт ОСОБА_4 незаконними та такими що підлягають скасуванню, оскільки суперечать вимогам чинного земельного законодавства України і зокрема ст.83,118 ЗК України та порушують її права на користування проїздом загального користування між будинковолодіннями АДРЕСА_3 для заїзду на свою територію.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад.

Відповідно до ч.1 ст.118 Земельного кодексу України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До заяви додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011р.).

Відповідно до положень ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користуванні.

Частиною 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також відшкодування заподіяних збитків. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до п. б ч. 4 ст. 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, рішенням Великолюбінської селищної ради №99 від 27.10.2006р. та додатку до нього ОСОБА_4 вирішено передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку пл.0,09 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №481764 від 06.04.2007 вбачається, що на підставі рішення 7 сесії 5 скликання, 9 сесії 5 скликання від 27.10.2006р. №99 Великолюбінської селищної ради Городоцького раойну Львівської області, ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 0,0878 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 та присвоєно кадастровий № :34:009:0019 (а.с.24).

Із копії заповіту від 13 травня 1999 р. та копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 успадкували житловий будинок в АДРЕСА_1 в рівних частинах, а саме по 1/2 частині житлового будинку (а.с.10-11).

Також, сторонами не оспорено та не спростовано, що земельна ділянка, якою користується позивачка межує із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_4 , яка передана йому у власність, оскаржуваними рішеннями селищної ради та державним актом.

З матеріалів справи, а також з цивільних справ №2-550/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, треті особи ОСОБА_6 , Управлння Держкомзему у Городоцькому районі Львівської області про усунення перешкод, визнання недійсним Державного Акту на право власності на землю недійсним та №2а-63 за позовом ОСОБА_1 до Великолюбінської селищної ради, третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , управління земельних ресурсів Городоцької райдержадміністрації про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, які були витребувані з Городоцького районного суду Львівської області ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року, вбачається, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування у власність відповідача ОСОБА_4 передана земельна ділянка площею 0,16 га, яка складається із двох частин: 0,09 га для обслуговування будинку та 0,07 га для ведення ОСГ.

При цьому у рішенні точна площа земельних ділянок не визначалася, їх конфігурація, точні розміри та межі на місцевості не встановлювалися. Навпаки в п.3 рішення зазначено, що площі та розміри земельних ділянок будуть уточнені при проведенні робіт по видачі держвного Акта на право приватної власності на землю. Тобто таким рішенням не могло бути порушено та не було порушено жодних прав та законних інтересів позивачки, оскільки таке жодним чином не стосувалося земельної ділянки, якою вона користувалася після успадкування згаданого будинку. В оспорюваному рішенні, також, не йшлося і про спірний проїзд (за твердженнями відповідачів заїзд). Таким рішенням було лише визначено орієнтовна площа землі, яка передається у приватну власність відповідача.

Відповідно доводи позову в частині вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування є безпідставними та у задоволенні такої вимоги слід було відмовити за безпідставністю.

Що стосується оскаржуваного державного акту про право власності на землю, то з матеріалів даної та згаданих цивільних справ вбачається, що при приватизації земельної ділянки та визначення вже конкретних площі, меж, розмірів та конфігурації земельної ділянки відповідачем ОСОБА_4 не було погоджено меж спірної земельної ділянки з позивачкою, хоч спірна ділянка у одній із меж є дотичною до ділянки, якою на час його видання та на даний час користується позивачка, як власниця житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме межі позначеної літерами Д-Е. Акти встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 , яка передана йому у приватну власність позивачкою не підписані та для підпису їй як суміжній землекористувачці не передавалися.

Відтак, приватизація (отримання у приватну власність) спірної земельної ділянки відповідачем відбулась з порушенням прав та законних інтересів позивачки без її на таку приватизацію згоди.

Враховуючи вказане, позовну вимогу про визнання недійсним та скасування державного акту слід було б вважати обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Однак, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

За ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи №2-а-63, ОСОБА_1 принаймні з травня 2007 року було відомо про оскаржуваний державний акт та приватизацією відповідачем спірного проїзду, оскільки такий державний акт міститься в матеріалах даної справи та в такому відображено проїзд на вул. Київській в смт. Великий Любінь та саме з цьогороку такий проїзд перегороджено відповідачем, про що стверджує сама позивачка.

Враховуючи вказане, судом першої інстанції правильно встановлено, матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростовано, що подавши позов 24.06.2022 року, позивачка пропустила трирічний строк позовної давності без поважних причин, що за наявності заяви відповідача про застосування строків позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову у частині вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Що стосується третьої вимоги, то враховуючи безпідставність першої вимоги та відмову у задоволенні другої за спливом строку позовної давності така теж є безпідставною, як похідна.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід вважати лише частково обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково, а саме рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, зважаючи на те, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову вцілому за строком позовної давності, однак у задоволенні першої і третьої вимоги слід було б відмовити за безпідставністю, а у задоволенні другої за спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 квітня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 березня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П.Крайник

М.М. Шандра