Справа №2-4309/12
УХВАЛА

щодо розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження

у праві виїзду за кордон

24.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.

представника заявника - адвоката Кирилець М.О.

представника стягувача - адвоката Жмуцького М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, подану в цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та визнання розписки безгрошовою,

В С Т А Н О В И В:

06.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати заборону виїзду за кордон, яка застосована на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2018 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Обґрунтовуючи заяву вказує, що на виконанні в Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4309/12, виданого Богунським районним судом м. Житомира, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 2790445,00 грн, 1560,26 грн судового збору та 120 грн витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що разом становить 2792125,26 грн.

Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2018 задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, згідно виконавчого листа № 2-4309/12, виданого Богунським районним судом м. Житомира.

Заявник зауважує, що він поступово систематично здійснює погашення заборгованості за судовим рішення за період з 18.01.2024 по 25.02.2025 з нього стягнуто 71450,13 грн, що підтверджується змістом листа Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі № 15144 від 25.02.2025. Разом з тим, ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку з його переведенням для проходження служби з однієї військової частини в іншу, постанова про звернення стягнення на заробітну плату не була вчасно перенаправлена за новим місцем служби, у зв`язку з чим виникла затримка зі стягненням боргу.

Крім того, вказав, що він потребує оперативного лікування у зв`язку з тим, що в нього діагностовано остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, двобічний спондилолізм L5, спондилолізний антеспондилолістез L5 І ст., двобічний форамінальний стеноз L 5-S1, ускладнений лівобічною радикулопотією L5 в ст. загострення. На лікування його запрошено до багатопрофільного медичного центру «Суркаскі Іхілов» в місто Тель-Авів, Ізраїль, фінансову допомогу надасть благодійник ОСОБА_3 .

Верезумський І.Ю. вважає, що застосоване щодо нього обмеження у праві виїзду за кордон унеможливлює отримання необхідного якісного лікування, а тому просить його скасувати.

Вказує, що тривале застосування щодо нього обмежувальних заходів є порушенням його прав на вільне пересування.

На цей час відсутні підстави стверджувати, що він свідомо ухиляється від виконання судового рішення, оскільки з його грошового забезпечення стягуються кошти в рахунок погашення заборгованості, а тому застосоване обмеження не переслідує легітимну мету, не є виправданим та пропорційним за наведених обставин.

07.03.2025 заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.03.2025.

20.03.2025 начальник Богунського ВДВС у м. Житомирі ЦМУ МЮ (м. Київ) Савіна Н. направила відзив на заяву ОСОБА_1 , в якому просила відмовити в її задоволенні. Обґрунтовуючи заперечення вказала, що заборгованість по виконавчому листу № 2-4309/12 складає 3000187,65 грн, за період з 18.01.2024 по 25.02.2025 з боржника стягнутий борг в розмірі 71450,13 грн, з яких на погашення боргу 64681,95 грн. Останні надходження по вказаному виконавчому листу були в листопаді 2024 року, на запит державного виконавця було встановлено, що стягнення відсутні, оскільки боржник змінив місце проходження служби. Після повторного направлення копії постанови про звернення стягнення на доходи від 31.01.2025 для виконання в березні 2025 року проведено відрахування. Крім того, просить розгляд справи проводити без участі їх представника.

В судовому засіданні 24.03.2025 згідно з ухвалою суду, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кирилець М.О. про проведення судового засідання за її участі в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 24.03.2025 представник заявника - адвокат Кирилець М.О. заяву підтримала з підстав, викладених в ній. Додатково вказала, що від виконання рішення суду її довіритель не ухиляється, з його заробітку стягуються кошти на погашення боргу. Стягнення у період з листопада 2024 по лютий 2025 не здійснювались у зв`язку з тим, що військовою частиною не був виконаний обов`язок про перенаправлення постанови державного виконавця про звернення стягнення на доходи до іншої військової частини, куди був переведений ОСОБА_1 , на якого такий обов`язок не покладається. Адвокат звертає увагу, що заявник не обізнаний з нормами чинного законодавства, йому не було відомо, що він повинен повідомити державного виконавця про зміну місця служби.

Крім того, адвокат Кирилець М.Ю. зауважила, що заявник потребує оперативного лікування, кожна особа самостійно може визначати і обирати медичні послуги, вважає, що якість медицини в Ізраїлі на щабель вища, ніж в Україні, а відтак тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон заявника перешкоджає йому отримати необхідної якості медичні послуги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Жмуцький М.В. заперечував проти скасування заборони виїзду за кордон. Зауважив, що відомості, викладені в заяві, є сумнівними, обставини, які слугували підставою для обмеження у праві виїзду за кордон, не змінились, боржник надалі вчиняє дії, направлені для створення штучного враження, що рішення суду виконується. Вважає, що заявник в добровільному порядку не бажає погашати заборгованість, хоча має таку можливість, протягом тривалого часу розмір загальної заборгованості практично не змінився, боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Щодо необхідності проходження лікування за кордоном адвокат Жмуцький МВ. зазначив, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, медичні огляди та лікування може проходити у військових шпиталях, лікування в яких є безкоштовним. Натомість до заяви долучений медичний висновок про встановлення діагнозу та необхідність лікування з комерційної лікувальної установи. Звертав увагу, що медичний діагноз та медична документація, долучена до заяви, не містить посилань на критичність стану заявника, оперативне втручання є плановим, а тому сумнівним є можливість його отримання лише за кордоном. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Дослідивши заяву, долучені до неї матеріали, оглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.05.2013 у справі №2-4309/12 частково задоволено первісний позов ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 2790445, 00 (два мільйони сімсот дев`яносто тисяч чотириста сорок п`ять) грн, 1560,26 грн судового збору та 120,00 грн витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та про визнання розписки безгрошовою відмовлено за безпідставністю (Том №1 а.с. 239-240).

Рішення суду набрало законної сили, був виданий виконавчий лист, який був звернутий до примусового виконання.

Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2018 було задоволено подання державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, згідно виконавчого листа № 2-4309/12, виданого Богунським районним судом м. Житомира. Підставою для задоволення подання державного виконаця стало те, що був доведений факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення протягом тривалого часу (Том №2 а.с. 76-78).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.09.2019 ухвалу суду від 05.08.2018 залишено без змін (Том №2 а.с. 234-235).

20.08.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою про скасування заборони виїзду за кордон, згідно з ухвалою суду від 01.10.2020 заяву задоволено, скасовано ОСОБА_1 заборону виїзду за кордон (Том №3 а.с. 118-121).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 01.11.2021 ухвалу суду від 01.10.2020 скасовано, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (Том №3 а.с. 160-161).

10.12.2021 ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою про скасування заборони виїзду за кордон, на підставі ухвали суду від 25.01.2022 в задоволенні заяви відмовлено, ухвала набрала законної сили (Том №3 а.с. 249-250).

Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.02.2022 задоволено заяву ОСОБА_2 і видано в справі дублікат виконавчого листа, який був втрачений при пересилці (Том № 4 а.с. 41). Дублікат виконавчого листа був виданий 24.05.2022.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васіної С. від 28.07.2022 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-4309/12 виданого 24.05.2022 (Том № 4 а.с. 56).

10.04.2024 ОСОБА_1 втретє звернувся із заявою про скасування заборони виїзду за кордон, згідно з ухвалою суду від 23.05.2024 в задоволенні заяви відмовлено, ухвала набрала законної сили (Том №4 а.с. 147-149).

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

Відтак скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Сукупність досліджених судом обставин справи, не дають на цей час можливості дійти переконливого висновку про наявність обставин, які б давали підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргового зобов`язання, з метою забезпечення виконання якого боржник був обмежений у праві виїзду за кордон, не здійснено.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, що кореспондується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Так, на підставі матеріалів цивільної справи судом встановлено, що судове рішення від 22.05.2013, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 2 792 125, 26 грн, набрало законної сили 04.07.2013, виконавчий лист був виданий і прийнятий до примусового виконання 01.08.2013 (Том № 1 а.с. 280-281, 293).

Отже, протягом понад 11 років рішення суду залишається фактично не виконаним, що не відповідає засадам цивільного судочинства.

В ухвалі Богунського районного суду м. Житомира від 23.05.2024 про відмову в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон судом було встановлено, що за повідомленням державного виконавця з грошового забезпечення боржника за період з січня по квітень 2024 року були примусово стягнуті кошти в розмірі 28359,58 грн, з яких на користь стягувача ОСОБА_2 25508,71 грн; 2550,87 - виконавчий збір; 300,00 - витрати виконавчого провадження; залишок заборгованості за виконавчим листом становить 2766616,55 грн.

Судом було встановлено, що заборгованість почала стягуватись в примусовому порядку після того, як державним виконавцем було з`ясовано, що ОСОБА_1 проходить військову службу, у зв`язку з чим лише 28.12.2023 була винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника (Том № 4 а.с. 133-134), хоча ОСОБА_1 проходив військову службу з 28.04.2022 (Том № 4 а.с. 141), про що державний виконавець повідомлений не був.

На момент звернення ОСОБА_1 з заявою про скасування обмежувальних заходів в березні 2025 року розмір грошового зобов`язання, яке підлягає стягненню на користь стягувача, за повідомленням державного виконавця, становить 3000187,65 грн. Тобто фактично розмір заборгованості не змінився і не зменшився.

За повідомленням державного виконавця за період з 18.01.2024 по 25.02.2025 на користь стягувача було стягнуто лише 64681,95 грн, що є достатньо незначною частиною заборгованості і не становить навіть 1% від суми боргу.

При цьому, останні надходження були в листопаді 2024, тому державний виконавець здійснив запит до Пенсійного фонду України, з відповіді з якого було встановлено, що боржник змінив місце проходження служби, у зв`язку з чим 31.01.2025 державним виконавцем була повторно винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника, яка була направлена до виконання (Том № 4 а.с.181-182).

З листопада 2024 по лютий 2025 надходження на погашення боргу не надходили.

Лише після направлення постанови про звернення стягнення на доходи боржника за місцем проходження служби станом на 20.03.2025 на депозитний рахунок державної виконавчої служби надійшли кошти в сумі 5454,43, з яких 4958,40 було перераховано стягувачеві.

З документів, які долучались до заяв про скасування обмеження у праві виїзду за кордон, вбачається, що ОСОБА_1 був мобілізований для проходження служби в Національній гвардії з 28.04.2022, з 29.11.2024 переведений до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Том № 4 а.с. 141, 173), проте жодного разу самостійно, добровільно не повідомляв державного виконавця, що має заробіток, що є його обов`язком.

Водночас, суд вважає за необхідне акцентувати, що норми Закону України "Про виконавче провадження" надають можливість боржнику виконувати судове рішення добровільно, повідомляючи державного виконавця про здійснені платежі, що ОСОБА_1 здійснено не було. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б вказували на те, що боржник самостійно хоча б частково здійснював виконання судового рішення за цей період.

Суд звертає увагу, що заявник достовірно знав про відкрите виконавче провадження, про розмір заборгованості, проте не повідомив про зміну місця проходження служби з метою своєчасного перенаправлення постанови про звернення стягнення з його доходів.

Суд відхиляє доводи адвоката Кирилець М.О. про те, що ОСОБА_1 не знав про необхідність повідомити державного виконавця про зміну місця роботи.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Абзацом 2 статті 68 Конституції України визначено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

ОСОБА_1 достовірно обізнаний про наявність значної суми боргу, яку він зобов`язаний повернути за рішенням суду, неодноразово звертався за наданням фахової правничої допомоги, а тому проявивши розумну обачність мав можливість дізнатись про свої обов`язки, як сторони виконавчого провадження.

Крім того, ОСОБА_1 має значний кількісний склад адвокатів, з якими були укладені договори про надання правничої допомоги, в тому числі в м. Києві, які могли надати йому юридичну консультацію.

При цьому, з матеріалів, які наявні в справі, вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись із заявами про скасування обмежень у праві виїзду за кордон, посилається на те, що він не ухиляється від виконання судового рішення, оскільки з його грошового забезпечення в примусовому порядку стягуються кошти на погашення боргу, тобто він намагається створювати враження, що не вчиняє дії, направлені на ухилення від виконання судового рішення. Водночас, будь-яких самостійних дій, направлених на виконання судового рішення, зменшення суми боргу, він не вчиняє.

Також судом встановлено, що до застосування стосовно боржника обмежувального заходу у вигляді заборони у праві виїзду за кордон, він взагалі не виконував рішення суду.

Отже, вбачається, що застосований до ОСОБА_1 обмежувальний захід є єдиним засобом, який спонукає його до виконання судового рішення.

За наведених обставин, на переконання суду, такі дії боржника свідчать про свідоме ухилення ним від виконання судового рішення, а здійснення відрахувань з грошового забезпечення за місцем проходження служби жодним чином не вказують на те, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання судового рішення.

Сам лише факт такого тривалого невиконання судового рішення, дії ОСОБА_1 під час виконавчого провадження, свідчать про його свідому позицію та свідоме ухилення від виконання грошового зобов`язання, яке присуджено до стягнення, і вказують на суттєве порушення майнових прав стягувача, що є підставою для застосування відносно боржника обмежувальних заходів.

В заяві про скасування обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 та в судовому засіданні адвокат Кирилець М.О. наполягали на скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, посилаючись на те, що заявнику необхідно проходити оперативне лікування за межами України в м. Тель-Авів, Ізраїль.

Відповідно до висновку огляду нейрохірурга Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня №17» ОСОБА_1 рекомендоване оперативне лікування в плановому порядку (Том №4 а.с.182).

Разом з тим, до заяви про скасуваннязаборони у праві виїзду за кордон заявником не долучено жодного доказу, який підтверджує неможливість пройти відповідне лікування в Україні.

Водночас, військовослужбовці сил оборони мають можливість проходити лікування за державний рахунок, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до лікувальних закладів України, проте йому було відмовлено в лікуванні чи повідомлено про неможливість надання такого виду медичних послуг.

А відтак суд вважає неспроможними доводи адвоката про те, що ОСОБА_1 обмежується у праві на надання якісних медичних послуг, оскільки вони не підтверджуються доказами.

Суд наголошує, що ОСОБА_1 систематично посилається на скрутне матеріальне становище, як на підставу, яка перешкоджає йому виконувати судове рішення добровільно. При цьому вартість лікування у клініці у м. Тель-Авів, Ізраїль, є достатньо високою і за попередніми розрахунками становить близько 40000,00 (сорока тисяч) євро.

З огляду на наведене, непереконливими виглядають доводи заявника та його представника про намір отримати медичні послуги, які є дороговартісними, не використавши можливість отримати відповідне лікування в Україні.

До матеріалів справи заявник долучив копію листа з Благодійного фонду "Справжні українці", зі змісту якого вбачається, що благодійник ОСОБА_3 має можливість та бажання оплатити ОСОБА_1 лікування остеохондрозу за кордоном на суму близько 40000,00 євро.

В судовому засіданні адвокат Кирилець М.О. вказувала, що зазначена благодійна організація сприяє у наданні матеріальної допомоги військовослужбовцям, які потребують лікування.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що в умовах триваючої протягом трьох років відкритої збройної агресії, яку веде російська федерація проти України, в складі сил оборони існує велика кількість військовослужбовців, які брали безпосередньо участь в бойових діях на лінії фронту, отримали поранення, в тому числі, важкі, критичні, потребують протезування кінцівок, а відтак суд ставить під сумнів, що благодійна організація, яка надає матеріальну допомогу військовослужбовцям, визначить пріритетним сприяти в оплаті ОСОБА_1 , який не проходив військову службу на лінії бойового зіткнення, планового лікування остеохондрозу, яке не пов`язане з отриманням поранень або іншого ушкодження здоров`я під час ведення бойових дій.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 неодноразово звертається з заявими про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон під різними приводами, при цьому розмір сплаченого боргу є незначним в порівнянні з сумою заборгованості, яка не зменшується у зв`язку з поведінкою боржника.

На переконаня суду, заявник не вживає жодних дієвих заходів, направлених на виконання судового рішення, що свідчить про свідоме ухилення від виконання рішення суду.

Суд відхиляє доводи адвоката Кирилець М.О., що застосоване обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон не містить легітимної мети та є непропорційним з огляду на таке.

Застосований щодо ОСОБА_1 обмежувальний захід передбачений законом, посилання на який міститься вище по тексту цієї ухвали, а відтак цілком відповідає нормами ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також застосований захід має легітимну мету - забезпечує виконання судового рішення, обов`язковість виконання якого гарантована нормами Конституції України, та направлене на захист майнових інтересів стягувача - ОСОБА_2 , права якого порушені ОСОБА_1 , який протягом надмірно тривалого проміжку часу не виконує обов`язок, покладений на нього судовим рішенням, з повернення боргу.

Не встановлено судом і непропорційність втручання у права ОСОБА_1 з огляду на те, що судом констатовано, що останній свідомо умисно ухиляється від виконання судового рішення протягом тривалого часу.

Судом не встановлено, що стан здоров`я ОСОБА_1 потребує такого лікування, яке не може бути йому забезпечено в Україні, в тому числі в приватних медичних закладах.

Отже, встановивши фактичні обставини, беручи до уваги те, що рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22.05.2013 залишається не виконаним протягом тривалого часу майже 12 років, судом встановлено, що дії боржника містять ознаки свідомого ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням, судом не встановлено, що змінились обставини, які були підставою для застосування відносно боржника обмежувальних заходів, доводи, на які посилались заявник та його представник, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак суд дійшов висновку, що заява про скасування заборони у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258-260, 353, 354, 441 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була застосована відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2018 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення відповідно до положень ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 28.03.2025.

Суддя О.В. Стрілецька