РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 205/12649/23

№ 2/183/903/25

28 березня 2025 року м.Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки у якому, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви, просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, які стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за виконавчим провадженням №54844106, що здійснюється на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2014 за період з 01.09.2022 по 01.01.2024 у сумі 43437 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення суду від 05.06.2014 з позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку до досягнення дитиною повноліття. У вересні 2022 року донька звернулася до позивача з проханням проживати разом з ним. Позивач перевіз доньку до себе в орендовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У лютому 2023 року позивач разом з дитиною переїхали до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкала відповідачка. В січні 2024 року дитина повідомила про бажання знов проживати разом з матір`ю, тому позивач знову переїхав проживати за адресою: АДРЕСА_1 . З вересня 2022 року по січень 2024 року донька сторін постійно проживала разом з позивачем та перебувала на його повному матеріальному утриманні. Тому вважає, що наявні підстави для звільнення його від сплати аліментів за період з 01.09.2022 по 01.01.2024.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.02.2024 справу передано на розгляд за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, справа надійшла до суду 27.05.2024.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.06.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

23.07.2024 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що рішенням суду від 24.05.2021 визначено місце проживання доньки сторін ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . Твердження позивача про проживання дитини з ним з вересня 2022 року є хибними. У той період часу відповідачка мала проблеми зі здоров`ям та звернулася до позивача про допомогу з донькою на час медичного обстеження та лікування, дитина проживала з позивачем періодично. Вказала, що вона самостійно несла витрати щодо утримання доньки, за виключенням подарунків та забезпечення дитини харчуванням, коли дитина перебувала з батьком. Відповідачка з донькою знаходилася вдома за адресою: АДРЕСА_3 , коли позивач приїхав до будинку, в якому не проживав зі своїми власними речами, де проживав до січня 2024 року. Позивач штучно вдавав що піклується та утримує дитину за власний кошт, викликав представників управління у справах дітей для складання акта про обстеження умов проживання без повідомлення про це відповідачки. Обстеження умов проживання було здійснено за відсутності відповідачки та без її повідомлення, відомості в акті зазначені зі слів позивача. Також посилається на безпідставність доводів позивача про те, що відповідачка розпоряджається аліментами на власний розсуд, оскільки аліментні зобов`язання позивачем належним чином не виконуються.

06.08.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій висловлено незгоду з доводами відповідачки, наведеними у відзиві.

25.11.2024 від відповідачки надійшли заперечення «відгук» на відповідь позивача на відзив, у яких висловлено незгоду з доводами позивача, наведеними у відповіді на відзиві.

Ухвалою суду від 23.01.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Татарко О.О. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити. Пояснила, що у зв`язку з погіршенням стану її здоров`я певний час донька проживала з позивачем, проте таке проживання не було постійним. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені у його позовній заяві як підстава позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом установлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2014 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23 квітня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист та постановою державного виконавця від 09.07.2014 відкрито виконавче провадження ВП №43974886 (а.с.8).

Крім того, на підставі зазначеного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження ВП№63605234 державним виконавцем Новокодацького відділу ДВС у місті Дніпрі (а.с.72).

Постановою державного виконавця від 16.05.2024 на позивача накладено штраф у сумі 78370,88 грн. у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки (а.с.70-71).

Згідно з розрахунком Другого Правобережного відділу ДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра від 13.11.2023 заборгованість ОСОБА_1 за аліментами станом на 01.11.2023 складає 135023,25 грн. (а.с.17-18).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.07.2020 шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

З копії паспорту позивача вбачається, що з 20.01.2020 місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10).

Згідно з довідкою №7328 про склад сім`ї або зареєстрованих житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_3 з 20.01.2020 зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.14).

01.05.2023 за вказаною адресою на підставі заяви ОСОБА_1 спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР проведено обстеження житлово-побутових умов, про що складено акт (а.с.12). У акті зазначено, що за адресою: АДРЕСА_3 проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_3 (донька). На час виходу спеціалістів, матері вдома не було, зі слів батька мати дитини не приймає участі у вихованні та утриманні доньки. Батько в повному обсязі забезпечує потреби дитини.

Згідно з довідкою №7328 про склад сім`ї або зареєстрованих житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.14).

Станом на 04.06.2024 місце проживання відповідачки було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 з 12.02.2015 (а.с.39).

01.09.2022 позивач уклав договір оренди квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , строком з 01.09.2022 по 28.02.2023 (а.с.13).

Відповідачка ОСОБА_2 з 19.04.2019 працює головним бухгалтером в ТОВ «Лінкор» (а.с.56).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.01.2021 у справі №205/6443/20 визначено місце проживання доньки сторін ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.57-62).

З виписок із медичних карток хворого вбачається, що відповідачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 20.11.2023 по 01.12.2023; з 08.11.2023 по 16.11.2023, з 13.09.2023 по 25.09.2023 (а.с.112-116).

У судовому засіданні як свідка допитано малолітню доньку сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що з вересня 2022 року проживала з татом приблизно 1 рік і 2 місяці, деякий час проживали в орендованій квартирі, а потім в одному будинку разом з мамою. З січня 2024 року вона проживає з мамою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступних норм чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ст.141Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтями 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Положеннями ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 рокусуд, у випадках передбаченихстаттею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.

Відповідно ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У свою чергу, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів.

В обґрунтування вимог позивач посилається на факт проживання разом з ним доньки з вересня 2022 року до січня 2024 року. Проте зазначена обставина належними та допустимими доказами не підтверджена. Допитана у судовому засіданні донька сторін підтвердила факт проживання з батьком протягом певного періоду, частину з якого сторони проживали усі разом за однією адресою.

Крім того, позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що він самостійно ніс витрати по утриманню доньки. Наданий позивачем акт обстеження житлово-побутових умов не відповідає вимогам допустимості доказів, оскільки відомості у ньому зазначені зі слів самого позивача.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, що мають істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах в розумінні ч.2 ст.197 СК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2147,20 грн. за подання первісної позовної заяви. За уточненою редакцією позову підлягав сплаті судовий збір у сумі 1073,60 грн. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору в сумі 1073,60 грн. покладаються на позивача.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 141, 263-268, 273, 274 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 .

Повне судове рішення складено і підписано 28 березня 2025 року .

Суддя Оладенко О.С.