УХВАЛА

19 березня 2025 року

м. Київ

справа № 2-3206/11

провадження № 61-5889св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що 19 квітня 2007 року приватний підприємець ОСОБА_3 продала павільйон на АДРЕСА_1 площею 30 кв. м їй та ОСОБА_2 за ціною 12 000 грн у частках 60 % та 40 % відповідно. Після придбання об`єкта нею, за попереднім погодженням з іншим співвласником ОСОБА_2 , замість тимчасового збірно-розбірного каркасу павільйону площею 30 кв. м здійснено будівництво павільйону на фундаменті.

Після будівництва відповідач не визнає право власності на вказаний павільйон за нею. Крім того, відсутність оновлених правовстановлюючих документів на новозбудований павільйон перешкоджає у його оформленні, створює правову невизначеність у технічній характеристиці належного їй нерухомого майна та перешкоджає його обов`язковій державній реєстрації.

Просила суд:

припинити право спільної часткової власності відповідача на 40 % павільйону на АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право власності на спірний павільйон площею 57,7 кв. м.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 3 лютого 2012 року, з урахуванням ухвали цього суду 10 березня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 40 % будівлі мийки у на АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю мийки площею 57,7 кв. м на АДРЕСА_1 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 3 лютого 2012 року закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. Встановлено, що в акті обстеження земельної ділянки № 219 від 2 червня 2023 року зазначено, що відповідно до п. 4 додатку 1-В до ухвали Львівської міської ради від 30 червня 2016 року № 629 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 23 квітня 2015 року № 4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» вилучено з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд у зв`язку з набуттям права власності на споруду, розміщену на АДРЕСА_1 , в якій здійснювала підприємницьку діяльність ОСОБА_1 .

Таким чином, Львівській міській раді у 2016 році було відомо про набуття ОСОБА_1 права власності на будівлю, яке було зареєстроване згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак рішення суду першої інстанції міська рада оскаржила в апеляційному порядку лише 6 вересня 2023 року (більше як через 11 років після ухвалення рішення та через 7 років після вилучення об`єкта із складу тимчасових споруд). На час вирішення апеляційним судом питання про поновлення Львівській міській раді строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 3 лютого 2012 року ці обставини не були відомі суду, оскільки в матеріалах справи такі відомості були відсутні.

Сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу 11 років особою, не залученою до участі у справі, за наявності обставин, які стверджують про обізнаність міської ради про набуття ОСОБА_1 права власності на приміщення та вилучення самою міською радою такого приміщення із тимчасових споруд у 2016 році, про що апеляційному суду стало відомо під час розгляду справи, належить розцінювати як помилкове відкриття апеляційного провадження та поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2012 року.

У квітні 2024 року Львівська міська радазвернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2024 року справу № 601/485/23 (провадження № 61-10875св24) передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційний суд виходив з того, що вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 761/37389/17, від 27 травня 2020 року у справі № 569/4688/15-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 1327/4103/12, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2024 року у справі № 914/759/23 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 821/2138/15, від 24 січня 2020 року у справі № 810/1831/16, від 23 грудня 2021 року у справі № 200/12281/19. Колегія суддів зазначила, що підстави для закриття апеляційного провадження передбачені статтею 362 ЦПК України. Незважаючи на те, що ця стаття не містить такої підстави для закриття апеляційного провадження, як помилковість його відкриття, за обставинами цієї справи висновок про закриття апеляційного провадження, на думку колегії суддів, є можливим.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року (провадження № 14-139цс24) вказану справу прийнято до розгляду.

Правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду в справі № 601/485/23.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Тому колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 2-3206/11 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 601/485/23 (провадження № 14-139цс24).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І Пархоменко