Справа №466/8519/24 Головуючий у 1 інстанції:Луців-Шумська Н.Л.
Провадження №22-ц/811/2812/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Луців-Шумської Н.Л. від 26 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2024 року справу №466/8519/24 за позовом ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), від імені якого діє адвокат Винниченко Михайло Петрович, до ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини передано на розгляд за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду за адресою: 46002 м.Тернопіль, вул.Котляревського, 34.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2024 року та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справи, ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що за загальним правилом застосовуються загальні правила підсудності, тобто позови, про визначення місця проживання дитини пред?являються за зареєстрованим місцем проживання чи місцем перебування відповідача. Вказане правило загальної підсудності (за місцем знаходження відповідача) діє у всіх випадках, коли закон не обумовлює інше стосовно конкретного виду справ. Але відповідає цей принцип не стільки інтересам позивача, скільки інтересам відповідача. Пред?явлення позову не тотожно його правомірності, а отже, невиправдане утруднення прав та свобод відповідача неприпустимо. Пред?явлення позову за місцем проживання відповідача створює сприятливі умови для захисту його прав та інтересів у спірних правовідносинах з позивачем, оскільки самим пред?явленням позову він поставлений у скрутніше становище за позивача. Також згідно акту №1 від 28.08.2024 року про фактичне проживання позивача батька з дитиною, підтверджена адреса проживання: АДРЕСА_3 , а тому це є підсудність Шевченківського районного суду м. Львова. Позови про визначення місця проживання дитини не віднесені до категорії справ, територіальна підсудність яких може визначатись за вибором позивача. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував позовну вимогу щодо стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини, а законодавство надає право позивачу пред`являти позов про стягнення аліментів як за загальною підсудністю (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання/перебування відповідача), так і за власним зареєстрованим місцем проживання чи перебування. Вважає, що в даному випадку може мати місце альтернативна підсудність за вибором позивача.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 27, 28, 31, 32, 187, 188 ЦПК України, та передаючи справу за підсудністю, виходив з того, що згідно відповіді №754621 з Єдиного державного демографічного реєстру від 26.08.2024 відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Спір про визначення місця проживання дитини повинен вирішуватися судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача. Цей спір не підсудний Шевченківському районному суду м.Львова. Та обставина, що позивачем одночасно заявлено похідну вимогу про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, не надає позивачеві права на вибір підсудності спору, основною вимогою якого є визначення місця проживання дитини (ст. 188 ЦПК України). Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.1, ч.3 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Відповідно до ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. За таких обставин суд вважав, що дана справа не підсудна Шевченківського району м. Львова, її необхідно передати за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду за адресою: м.Львів, вул.Котляревського, 34.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, атому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просив:

визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ( ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_3 ;

зобов?язати відповідачку не чинити перешкоди позивачу у проживанні з дитиною, у вихованні утриманні дитини, спілкуванні з дитиною;

зобов?язати відповідачку усунути перешкоди позивачу у проживанні з дитиною, у вихованні утриманні дитини, спілкуванні з дитиною, зобов`язати повернути дитину батькові;

стягувати з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з моменту звернення зі заявою до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_4 . Сім?я спершу проживали за адресою: АДРЕСА_1 ; а згодом АДРЕСА_3 . Відповідачка в період 2023-2024 року неодноразово влаштовувала безпідставні сімейні конфлікти, інсценування начебто заподіяння їй шкоди, що слугувало підставою для складення приписів щодо її чоловіка ОСОБА_2 . Відповідачка у 2023-2024 роках не працювала, перебувал на утриманні чоловіка та його батьків. 28 липня 2024 року в період 10-12 год. відповідачка викрила автомобіль батьків та втекла зі Львова у АДРЕСА_4 , забравши з собою спільну дитину ОСОБА_4 . Позивач вважає,що мати дитини не спроможна забезпечити належні умови виховання та розвитку дитині. У вихованні дитини позивачу помагають батьки, а відповідачка діє всупереч інтересам дитини. Між ними відсутні фактично шлюбні відносини, оскільки вони з відповідачкою проживають окремо та не можуть дійти згоди з ким має проживати їхня малолітня дитина. Позивач звернувся до Відділу служби у справах дітей виконавчого комітету із заявою про визначення місця проживання дитини з батьком. Позивач стверджує, що відповідачка не бере участь в утриманні дитини, тоді як відповідно до вимог закону розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За змістом ч.ч. 1, 15 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відповідно до ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:

1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення. Передача справи з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі розпорядження голови суду на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до цього суду. У разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, у якій однією зі сторін є суд, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, або суддя цього суду, не пізніше п`яти днів із дня надходження позовної заяви передається на підставі розпорядження голови суду до суду вищої інстанції для визначення підсудності.

Відповідно до ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі. Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання. Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено чотири позовні вимоги, а саме: визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ( ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов?язати відповідачку не чинити перешкоди позивачу у проживанні з дитиною, у вихованні утриманні дитини, спілкуванні з дитиною; зобов?язати відповідачку усунути перешкоди позивачу у проживанні з дитиною, у вихованні утриманні дитини, спілкуванні з дитиною, зобов`язати повернути дитину батькові; стягувати з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з моменту звернення зі заявою до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно, перші три позовні вимоги є вимогами, на які поширюються правила загальної підсудності, тобто позов має бути пред`явлено за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, якщо інше не передбачено законом.

Однак, на вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з моменту звернення зі заявою до досягнення дитиною повноліття, поширюються правила альтернативної підсудності.

Враховуючи вказане, у випадку поєднання загальної та альтернативної підсудності, перевагу мають правила альтернативної підсудності (ч.9 ст.10, ч.15 ст.28 ЦПК України).

Відтак, за правилами альтернативної підсудності, а, також, відповідно до ст. 31 ЦПК України, справа направляється за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування позивача, якщо інше не передбачено законом.

З відповіді №754629 з Єдиного державного демографічного реєстру від 26.08.2024 вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується доводів апелянта про те, що справа підсудна Шевченківському районному суду м.Львова, то колегія суддів звертає увагу, що Акт №1 від 28.08.2024 року долучений до матеріалів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 зі слів та свідчень сусідів дійсно проживає за адресою АДРЕСА_3 , не є офіційним та належним документом про зареєстроване у встановленому законному порядку місце проживання/перебування позивача.

Отже, в даному варіанті позовних вимог, належним судом для розгляду є суд за вибором позивача за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, а саме Сокальський районний суд Львівської області, що продовжує виконувати функції установи правосуддя першої інстанції для населених пунктів згідно попереднього адміністративного розмежування.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднувати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства (ч.6 ст.188 ЦПК України).

А відтак у даній справі повноважний суд вправі вирішувати питання про надіслання справи за підсудністю, відкриття провадження і розгляд справи або про роз`єднання позовних вимог, внаслідок чого підсудність справи може бути змінено.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання не дотримався норм процесуального закону, які його регулюють, а тому дійшов помилкового висновку про підсудність даної справи Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Зважаючи на вказане, ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про направлення справи за встановленою законом підсудністю, що повинно бути проведене із суворим дотриманням вимог закону, зокрема, і згаданих норм процесуального закону щодо правил підсудності.

Вказаним доводи апеляційної скарги слід визначити частково обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2024 року скасувати, а справу направити до Шевченківського районного суду м. Львова для вирішення питання про направлення справи за встановленою законом підсудністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра