Справа № 686/7043/25
Провадження № 2/686/3437/25
УХВАЛА

27 березня 2025 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Заворотна О.Л., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочене зобов`язання, -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Держави Україна в особі Головного управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочене зобов`язання.

17.03.2025 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору.

21.03.2025 ОСОБА_1 подав заяву про звільнення від сплати судового збору.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку що подане клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються ст.136 ЦПК України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Отже, положення частини першої статті 136 ЦПК України як загальної норми, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізовані конкретизуючими нормами спеціального закону - статтями 5 та 8 Закону України «Про судовий збір», що свідчить про необхідність при застосуванні положень статті 136 ЦПК України та вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору осіб, не зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», застосовувати критерії, визначені статтею 8 цього Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 20 квітня 2023 року у справі № 990/13/223 у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вказала, що «… за загальним правилом за подання заяв, скарг до суду кожен, хто їх подає, має сплатити судовий збір, за винятком платників, які звільнені від сплати на підставі закону, або існують умови, які суд може використати для відтермінування, розстрочення, зменшення чи звільнення від сплати цього платежу.

З розуміння положень статті 8 у системному зв`язку з положеннями статей 1, 2 та 5 Закону № 3674-VI випливає, що суд правомочний застосувати відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати не тільки, коли є умови, випадки чи коло осіб, передбачені частиною першою статті 8 цього Закону, але також зважаючи на характер (правову природу) заявлених позовних вимог, їхню спрямованість та значимість для позивача (скаржника), неможливість захистити порушене право чи захиститися від посягання на певне благо не інакше, ніж тільки через суд, ступінь взаємозалежності захисту заявленого порушеного права чи свобод від матеріальної (фінансової) спроможності реалізувати захист порушеного права шляхом звернення до суду».

В обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору заявник вказав, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 19.03.2025, за період з 1 кварталу 2024 по 4 квартал 2024 нарахований дохід в розмірі 10 грн. 54 коп.

Велика Палата Верховного Суду в справі № 120/6998/24 вказала, що «Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі», від 26.07.2005).

Розглянувши клопотання про звільнення від сплати судового збору, враховуючи предмет заяви, суд дійшов висновку, що підстав для звільнення від сплати судового збору не має, оскільки цих документів не достатньо для висновку визначити й визнати майновий стан заявника таким, щоб звільнити його від сплати судового збору. З цих документів також не можна визначити, що у заявника немає інших доходів, що унеможливлює задоволення клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За таких обставин, слід дійти висновку про наявність підстав для продовження позивачу процесуального строку для усунення недоліків заяви до п`яти днів з дня вручення йому копії даної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір» ст.136, 258, 260 ЦПК України, суддя -

постановила:

В заяві ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочене зобов`язання - відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на строк п`ять днів з моменту отримання даної копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: