ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3035/25 Справа № 185/7693/22 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Лопаковій А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року у складі судді Городецького Д.І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа Перша павлоградська державна нотаріальна контора Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, до якої увійшла недоотримання за життя пенсія.

Зазначає, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2022 року у справі № 185/7169/21 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В процесі оформлення спадщини, на запит державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надано відповідь згідно якої сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 52801,93 грн.

28 липня 2022 року вона звернулася до відповідача про виплату їй як спадкоємцю після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належної останньому та недоотриманої за життя пенсії, проте отримала відповідь про відмову, оскільки можливість виплати суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, врегульовано ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в тому числі і в частині їх виплати спадкоємцям, за умов надання свідоцтва про право на спадщину, де спадковим майном зазначено пенсію померлого пенсіонера.

З огляду на викладене, просила визнати за нею право власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка належала померлому, та не була ним отримана за життя за період з 01 березня 2016 року по 07 вересня 2018 року в розмірі 52801,93 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка належала померлому, але не була ним отримана за життя за період з 01 березня 2016 року по 07 вересня 2018 року в розмірі 52801,93 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення прозву та визнання за позивачем права власності на недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсію за відповідний період, оскільки, відповідно до положень статті 1227 ЦК України та статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які узгоджуються з положеннями частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно з якою суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися неодержаними, у зв`язку з його смертю, передбачаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Не погодившись з таким рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за життя померлий не виявляв бажання поновити виплату пенсії, із заявою до пенсійного фонду не звертався про поновлення виплати пенсії, тому пенсійні виплати починаючи з 01 березня 2016 року не отримані з вини отримувача пенсії. Вказує, що нарахована сума пенсії не увійшла до складу спадщини, право на яку має позивач, у зв`язку з тим, що відповідно до вимог діючого законодавства до складу спадкового майна входить лише нарахована пенсія, таким чином не нараховані за життя суми пенсії, не можуть увійти до складу спадщини. Окрім того, ОСОБА_1 не набула право на спадщину у вигляді недоотриманої спадкодавцем ОСОБА_2 пенсії, оскільки не отримала свідоцтво про спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року у справі № 185/8393/18 встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Свердловськ Луганської області, громадянина України, який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Свердловську Луганської області, Україна.

08 жовтня 2018 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , актовий запис про смерть № 1313 від 10 жовтня 2018 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 та недоотриманої пенсії, яка належала останньому, але не була отримана за життя в розмірі 52801,93 грн.

Після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Першою павлоградською державною нотаріальною конторою 12 грудня 2018 року заведена спадкова справа № 1009/2018.

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав.

У визначений законом строк ОСОБА_1 звернулася до Першої павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті брата ОСОБА_2 , а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою державного нотаріуса Шкицькою Ю.А. від 20 квітня 2019 року їй було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що нею не було надано довідку стосовно реєстрації та складу сім`ї на час смерті ОСОБА_2 .

22 січня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Першої павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру та недоотриману пенсію в сумі 52801,93 грн., проте листом державного нотаріуса Шкицькою Ю.А. від 20 квітня 2019 року було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, виданого 16 січня 2020 року Першою павлоградською державною нотаріальною конторою, померлий ОСОБА_2 на час смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на час реєстрації шлюбу проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Доказів неприйняття дружиною померлого, ОСОБА_4 , спадщини після померлого чоловіка до нотаріальної контори не було надано.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2022 року у справі № 185/7169/21 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час розгляду даної справи № 185/7169/21 судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , зареєстрованому 29 травня 1974 року Ленінською сільською радою.

Відповідно до акту про фактичне проживання № 12 від 23 травня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_2 ніхто не проживав і не був зареєстрований.

Власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом є ОСОБА_1 , власником 1/4 частини є ОСОБА_2 .

Зі спадкової справи за № 1009/2018, заведеної 12 грудня 2018 року Першою павлоградською державною нотаріальною конторою, інших спадкоємців як за законом так і заповітом не встановлено. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 не видавалося.

Дружина спадкодавця ОСОБА_2 ОСОБА_4 з померлим фактично не проживала, з заявою про прийняття спадщини не зверталася, а тому позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 .

Разом з тим, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію, яка належала спадкодавцю в сумі 52801,93 грн. було відмовлено, оскільки позивачем не було надано доказів, що на особовому рахунку ОСОБА_2 в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області перебували кошти пенсії в зазначеній сумі.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно відповіді Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області від 25 вересня 2019 року на запит державного нотаріуса ОСОБА_5 сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 52801,93 грн.

Встановлено, що 28 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про виплату їй як спадкоємцю після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належної останньому та недоотриманої за життя пенсії, проте листом від 18 серпня 2022 року останній було відмовлено, оскільки можливість виплати суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, врегулювано ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в тому числі і в частині їх виплати спадкоємцям, за умов надання свідоцтва про право на спадщину, де спадковим майном зазначено пенсію померлого пенсіонера.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За статтею 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (спадкоємці за законом).

Частиною першою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статтей 1261, 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до пункту 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 листопада 2005 року № 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно зі статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті (частина дргуга цієї статті).

Статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV) передбачено, що нараховані суми пенсії на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, у зв`язку з чим вищезазначений розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на спадщину, із оформленим свідоцтвом про спадщину.

Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Так, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 200/10269/19-а, сформульована висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV та частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 протягом 6-ти місяців після смерті брата не зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області для отримання відповідних сум пенсії.

У такому разі, в силу приписів частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини, та орган Пенсійного фонду не здійснює виплату неодержаної пенсії у порядку частини першої статті 52 Закону № 1058-IV. Вказаний висновок сформований в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2022 року у справі №200/10136/20-а.

Зміст частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV), які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

За викладених обставин, позивач має право на спадкове майно недоотриману пенсію спадкодавцем відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-IV), який є спеціальним у цих правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20 , провадження № 61-14299св21; від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, провадження № 61-7985св20; від 09 червня 2022 року у справі № 200/12094/18-а, провадження № К/9901/10098/19; від 06 квітня 2022 року у справі №200/10136/20-а.

В той же час, за вимогами пункту 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із статтею 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно із пунктом 4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, зі змісту постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №570/6046/14-ц вбачається, що під час розгляду справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування суду слід перевіряти чи були спадкоємцем здійснені всі необхідні заходи щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, чи вимагав він у відповідності до приписів пунктів 1, 3 глави 13 розділу I Порядку від нотаріусу винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва), чи оскаржував таку постанову у судовому порядку або відразу звернувся до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, зміст статті 1296 ЦК України, статтей 66, 68 Закону України «Про нотаріат», пункту 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідчить про те, що основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса.

Крім того, у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Це пояснюється тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та неможливості усунення обставин, які створюють відсутність таких умов. Відсутність умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку може бути усунута шляхом встановлення певного юридичного факту в суді або шляхом отримання певних документів, які дають змогу нотаріусу та спадкоємцю визначити точний обсяг спадкового майна.

Застосування іншого підходу призведе до того, що суд фактично перебере на себе функції нотаріуса у таких спадкових справах.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 20 травня 2021 року по справі № 339/369/18, провадження № 61-18714св19.

Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2022 року у справі № 185/7169/21 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Підставою відмови, в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію, яка належала спадкодавцю було те, що позивачем не було надано доказів, що на особовому рахунку ОСОБА_2 в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області перебували кошти пенсії в зазначеній сумі.

В той же час, згідно відповіді Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області від 25 вересня 2019 року на запит державного нотаріуса Шкицької Ю.А. вбачається, що сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , складає 52801,93 грн.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті брата ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувшись у встановлені законом строки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим має право на спадкове майно, а саме недоотриману пенсію спадкодавцем відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при цьому, відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину позивачем підтверджена належними та допустимими доказами у справі.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не набула право на спадщину у вигляді недоотриманої спадкодавцем ОСОБА_2 пенсії, оскільки не отримала свідоцтво про спадщину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки остання успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Доводи апеляційної скарги про те, що померлий ОСОБА_2 за життя не виявив бажання поновити виплату пенсії, яку з 01 березня 2016 року було призупинено на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, тому пенсійні виплати з 01 березня 2016 року не отримані з вини пенсіонера, є безпідставними, оскільки не звернення особи, яка є внутрішньо переміщеною особою, про поновлення виплати пенсії не є підставою для її невиплати. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18), від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18), від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18 (провадження № 61-10590св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 428/2426/18 (провадження 61-7829св19), від 22 вересня 2020 року у справі № 408/9430/18-ц (провадження № 61-18830св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку встановленому частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку між сторонами виникли правовідносини стосовно отримання нарахованої, але неодержаної пенсії померлого пенсіонера в порядку спадкування. Сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами Цивільного кодексу України про спадкові відносини.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 19 березня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна