Справа № 461/3341/22 Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3278/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року у справі за заявою правонаступника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду м.Львова від 11 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

ВСТАНОВИЛА:

Правонаступник ОСОБА_4 ОСОБА_2 , в ітересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.01.2023 у справі №461/3341/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування заяви покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11.01.2023 у справі № 461/3341/22 встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , починаючи з 1994 року і по даний час; визнано об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 таке майно: нежитлове приміщення загальною площею 36,2 кв.м, розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 ; обладнання (станки та заготовки) для виготовлення ключів; транспортний засіб марки «Skoda», модель «Roomster Style», рік випуску - 2007, р.н. НОМЕР_1 , номер шасі № НОМЕР_2 . Також, в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за кожним право власності на: 1/2 частки нежитлового приміщення загальною площею 36,2 кв.м, розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 ; 1/2 частини обладнання (станки) для виготовлення ключів; 1/2 частки транспортного засобу марки «Skoda», модель «Roomster Style», рік випуску - 2007, р.н. НОМЕР_1 , номер шасі № НОМЕР_2 . Рішення суду набрало законної сили 15.05.2023.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, спадкоємцем за заповітом після його смерті є донька ОСОБА_2 . У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частку майна у спільному майні подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та про витребування майна з чужого незаконного володіння. В межах розгляду вказаної справи ОСОБА_1 подала заперечення від 13.09.2024 у яких зазначила, що не проживала спільно з ОСОБА_4 з початку 1994 року, оскільки перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 долучила до вищезазначеного заперечення копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 21.06.2024, у якому зазначено, що 06.08.1988 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (номер актового запису 350), який було розірвано Личаківським відділом РАГС у м. Львові 21.03.1995 (номер актового запису 110).

Таким чином, після ухвалення судом рішення у даній справі та набрання ним законної сили, 18.09.2024 заявнику ОСОБА_2 стали відомі вищеописані обставини, а саме перебування ОСОБА_1 впродовж 1994 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , які не могли бути відомі під час розгляду справи №461/3341/22 ані ОСОБА_4 , ані його доньці ОСОБА_2 , тому вважає, що рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.01.2023 у справі № 461/3341/22 підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

На підставі наведеного просила задовольнити її заяву.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2024 у задоволенні заяви правонаступника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.01.2023 у цивільній справі №461/3341/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна відмовлено та залишено в силі рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.01.2023 у даній справі.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2 .

Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає, що рішенням суду не було встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 «з грудня 1994 року», а зазначено «починаючи з 1994 року і по даний час», без зазначення конкретного місяця, що саме по собі свідчить про те, що протягом цілого календарного 1994-го року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_4 . На підтвердження даної обставини свідчить і той факт, що з відповідним позовом до Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 звернулась 04.07.2022 і в обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона спільно проживала з ОСОБА_4 понад 28 років. Відтак, враховуючи позовні вимоги позивачки, надані нею пояснення, відсутність уточнень позивачкою своїх позовних вимог щодо місяця 1994-го року, з якого вони почали спільно проживати з ОСОБА_4 , суд, в межах заявлених позовних вимог, встановив у своєму рішенні рік з якого ОСОБА_1 почала проживати з ОСОБА_4 . Факт перебуванням ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 1988 року, як і точна дата розірвання такого шлюбу могли бути достеменно відомі виключно ОСОБА_1 . В той же час, звертаючись з позовом до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції жодних доказів, які б підтверджували її перебування впродовж 1994 року і до 21.03.1995 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . Відтак в матеріалах справи на час розгляду такої судом були відсутні, як свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_6 так і свідоцтво про розірвання шлюбу з таким чи витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_1 . Заявниці стало відомо про те, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 виключно після подання ОСОБА_1 в межах розгляду цивільної справи № 461/8629/23 копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 21.06.2024, у якому зазначено, що 06.08.1988 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (номер актового запису 350), який було розірвано Личаківським відділом РАГС у м. Львові 21.03.1995 (номер актового запису 110). З огляду на наведене вважає, що вищезазначений витяг про підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_1 є саме тією нововиявленою обставиною, яка не була встановлена судом першої інстанції під час розгляду справи № 461/3341/22 та не була і не могла бути відома достеменно ані ОСОБА_4 , як відповідачу у зазначеній судовій справі, ані, відповідно, ОСОБА_2 , як правонаступнику ОСОБА_4 , на час розгляду справи № 461/3341/22, і є тією істотною обставиною, яка мала б вплинути на правильність прийняття рішення судом першої інстанції. Суд не може встановити факт проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, якщо один з них перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, оскільки це порушує презумпцію одношлюбності, закріплену ст. 25 Сімейного кодексу України. Вважає, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на ту обставину, що ОСОБА_4 , як відповідач у справі № 461/3341/22 визнав позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, є безпідставними, оскільки визнання позовних вимог позивача відповідачем не є безумовною підставою для задоволення позовних вимоги позивача в повному обсязі, так як частиною 4 статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2023 у справі № 461/3341/22 за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення від 11.01.2023 у справі № 461/3341/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, ОСОБА_1 заперечила проти задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Отже, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2023 позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , починаючи з 1994 року і по даний час.

Визнано об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 таке майно:

- нежитлове приміщення загальною площею 36,2 кв.м, розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 ;

- обладнання (станки та заготовки) для виготовлення ключів;

- транспортний засіб марки «Skoda», модель «Roomster Style», рік випуску - 2007, р.н. НОМЕР_1 , номер шасі № НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частки нежитлового приміщення загальною площею 36,2 кв.м, розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частини обладнання (станки) для виготовлення ключів;

- 1/2 частки транспортного засобу марки «Skoda», модель «Roomster Style», рік випуску - 2007, р.н. НОМЕР_1 , номер шасі № НОМЕР_2 .

В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- 1/2 частки нежитлового приміщення загальною площею 36,2 кв.м, розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частини обладнання (станки та заготовки) для виготовлення ключів;

- 1/2 частки транспортного засобу марки «Skoda», модель «Roomster Style», рік випуску - 2007, р.н. НОМЕР_1 , номер шасі № НОМЕР_2 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.05.2023 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.01.2023, закрито.

Отже, рішення Галицького районного суду м.Львова від 11.01.2023 набуло статусу остаточного.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 покликалася на те,що ОСОБА_1 впродовж 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . На думку заявника, вказана обставина є нововиявленою, існувала на час ухвалення судом рішення у справі, проте не була відома ні ОСОБА_4 , ні його доньці ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду про те, що вказана обставина не може вважатися нововиявленою та бути підставою для скасування остаточного судового рішення, оскільки не має істотного значення для розгляду справи та у разі її врахування не мала б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Суд першої інстанції правильно врахував, що в процесі розгляду цивільної справи № 461/3341/22 відповідач ОСОБА_4 у повному обсязі визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та підтвердив, що спірне нерухоме майно було придбане ним із ОСОБА_1 за спільні кошти та є їхнім спільним майном.

Надалі, під час розгляду справи Львівським апеляційним судом, ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив свою позицію та не підтримав апеляційну скаргу, подану в його інтересах ОСОБА_2 .

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що означена заявником обставина як нововиявлена жодним чином не вплинула б на вирішення спору.

Встановивши, що обставина, на яку посилається заявник, як на нововиявлену, не спростовує факти, покладені в основу судового рішення і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні та у розумінні статті 423 ЦПК України такими не являються, суд першої інстанції дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 28.03.2025

Головуючий

Судді