ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/288/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/1995/24 Категорія: 310000000 Суходольський О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та щомісячне стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

16.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з літа 2020 року сторони перебували у стосунках, від яких у них народилася спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31.08.2022 року.

Вказує, що від самого народження і до теперішнього часу дочка проживає разом з матір`ю. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.12.2023 року у справі № 707/3507/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 16.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно рішення суду не виконував і в подальшому було видано виконавчий лист на примусове виконання судового рішення в Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №74084516 від 07.02.2024 року. В ході виконання судового рішення постановою державного виконавця від 14.02.2024 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 (а.с.12).

ОСОБА_1 вказує, що на даний момент ОСОБА_2 не надає в добровільному порядку ні аліментів, ні додаткових витрат на дитину, аргументуючи тим, що він знаходиться на військовій службі в тилу та немає необхідних коштів для утримання дитини.

На підтвердження позовних вимог позивачка надала суду копії оплачених чеків витрат на дитину та зазначає, що це лише частина понесених витрат у зв`язку з військовим станом та постійними тривогами, що змушують швидко збиратися та перебувати в укриттях в залежності від різного місця перебування, частина чеків була втрачена.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 27.02.2022 року та має стабільний дохід. Вважає, що батько повинен належним чином задовольняти базові та додаткові потреби дитини, а не ухилятися від виконання батьківських обов`язків.

Просить врахувати, що дитина ходить до дитячого садочку та часто хворіє, що вимагає додаткових фінансових витрат. Вказує, що по віку дитини їй потрібно розвиватись та купувати відповідні розвиваючі ігри та книги. Також донька перебуває на диспансерному обліку у невролога та відповідно потребує 3-4 рази на рік проходити курси лікування для підтримання здоров`я.

Вказує, що на даний момент лягає тягар утримання дитини саме на матір, оскільки аліментів які стягуються з ОСОБА_2 не вистачає для належного утримання дитини.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 87 167,38 грн. та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.164).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що придбання одягу, підгузків, косметики, дитячих іграшок, ліків, огляди та консультації лікарів щодо поширених середньо статистичних хвороб, надання загальних аналізів крові, сечі в СІНЕВО, придбання м`яча, коляски про що зазначено у позові не є додатковими витратами на дитину та охоплюється розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду є таким, що порушує норми чинного законодавства України. Вважає, що позиція суду першої інстанції знімає з відповідача батьківські обов`язки по догляду за дитиною, у зв`язку з чим порушується норма ст. 155 СК України. Судом неправомірно було відмовлено у прийнятті доказів, а саме чеків з яких не вбачається хто саме є покупцем, оскільки судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про належне виконання відповідачем рішення Черкаського районного суду Черкаської області по справі № 707/3507/23 від 20.12.2022 року є помилковим. Суд першої інстанції не врахував, що додаткові витрати на дитину це витрати, що викликані особливими обставинами та при розгляді справи судом не враховано перелічений ряд обставин зазначених у позовній заяві.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді справи судом встановлено, що з літа 2020 року сторони перебували у стосунках, від яких у них народилася спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2022/002291842 від 23.12.2022 року донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.12.2023 року у справі №707/3507/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 16.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-21). 22.01.2024 року був виданий виконавчий лист (а.с.23).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. При чому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Тому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично затрачені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що під додатковими витратами на дитину позивач розуміє витрати: на покупку одягу, підгузків, косметики, дитячих іграшок, ліків, огляди та консультації лікарів щодо поширених середньостатистичних дитячих хвороб, надання загальних аналізів крові, сечі в СІНЕВО, придбання м`яча, коляски, та інші побутові потреби про що зазначено у позовній заяві.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що витрати на підгузки, ліки, обстеження та консультації у лікарів, одяг, розвиваючі іграшки для дитини та інші побутові потреби, не підлягають під поняття додаткових витратах на дитину, та позивачем необґрунтовано якими саме особливими обставинами викликані відповідні додаткові витрати на дитину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки зазначені витрати є повсякденними, поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини. Їх придбання не було зумовлено особливими обставинами.

Судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дитини. Судом не встановлений, а позивачем не доводиться, факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання по сплаті аліментів на утримання доньки та наявність заборгованості за їх сплатою.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на додаткові витрати пов`язані з проходженням медичних обстежень та консультації у лікарів, надавши виписки з медичної картки.

Зазначені докази не містять інформації про те, що дитина потребує саме постійного лікування, постійного вживання ліків, а також проходження медичних процедур, які потребують щомісячних витрат. Позивач не довела факт перебування дитини на диспансерному обліку, не надала доказів існування саме тяжких хвороб у дитини та тривалості їх лікування.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених останньою витрат, які у розумінні ст.185 СК України, можуть бути визначені як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами.

З урахуванням викладеного, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що вказані позивачем додаткові витрати на утримання дитини, у силу положень статті 185 СК України, не відносяться до додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами (покупка одягу, підгузків, косметики, дитячих іграшок, ліків, огляди та консультації лікарів щодо поширених середньо статистичних хвороб, надання загальних аналізів крові, сечі в СІНЕВО, придбання м`яча, коляски), оскільки є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність неприйняття доказів судом першої інстанції та неправильну оцінку прийнятих судом доказів не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки зазначені доводи значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді