Справа №345/35/25
Провадження № 2/345/343/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість:

- за кредитним договором № 44004-10/2023 у розмірі 48900,00 грн. з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36900,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № 22474-11/2023 у розмірі 14325,00 грн. з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11325,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

- за договором позики № 76645875 у розмірі 26950,02 грн. з яких: 7433,75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 19516,27 грн. сума заборгованості за відсотками.

Окрім цього, просить стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати. Розгляд справи просить здійснювати за відсутності представника позивача, у випадку неявки відповідачки просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2023 між ТзОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 44004-10/2023.

21.03.2024 між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21032024, відповідно до умов якого ТзОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТзОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором № 44004-10/2023 у розмірі 48900,00 грн. з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36900,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Також 16.11.2023 між ТзОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 22474-11/2023.

29.04.2024 між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29042024, відповідно до умов якого ТзОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТзОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором № 22474-11/2023 у розмірі 14325,00 грн. з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11325,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 31.10.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 76645875.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором № 76645875 у розмірі 26950,02 грн. з яких: 7433,75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 19516,27 грн. сума заборгованості за відсотками.

Представник відповідачки подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що як вбачається з матеріалів справи, електронні договори підписані відповідачкою електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач посилається у якості доказів наявності у відповідача заборгованості на Витяги з Реєстрів боржників, отримані під час відступлення права вимоги. Однак такі, Реєстри самі собою не є належними доказами, що підтверджують наявність та розмір боргу, оскільки не містять даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким за банківським рахунком зроблено той чи інший витяг. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій. Суд та відповідачка на даний час позбавлені можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення останньою умов відповідних договорів. Отже, надані позивачем Витяги з Реєстрів боржників та розрахунки заборгованості не є доказами розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання відповідачкою кредитних коштів та коштів позики, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаними вище Договорами. Будь-яких інших належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, ніж зазначені вище копії документів, з боку позивача суду не надано. Надані з боку позивача докази є недостатніми, а тому суд позбавлений можливості дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, вважає, що при розгляді даної справи (у випадку, якщо судді йде до переконання про задоволення позовних вимог) розмір відсотків слід зменшити до розміру, що не перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), де зазначено право суду зменшити загальний розмір відсотків у випадку встановлення розміру процентної ставки, який в два та більше разів перевищує розмір основного зобов`язання виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Представник відповідачки подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить здійснювати без його та відповідачки участі.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 09.01.2025 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 20.01.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідачку викликано в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України.

17.03.2025 представник відповідачки подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить здійснювати без його та відповідачки участі (а.с. 98-99).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

31.10.2023 між ТзОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 44004-10/2023, відповідно до умов якого відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 12000,00 грн., строком на 360 днів до 24.10.2024, процентна ставка 2,5 % в день (п. 1.1, 1.2, п.п. 1.4.1) (а.с. 8-10).

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 44004-10/2023 «Графік платежів», який підписаний відповідачкою електронним підписом, загальна вартість кредиту становить 120000,00 грн. (а.с. 11).

21.03.2024 між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 21032024, відповідно до якого ТзОВ «Аванс Кредит» відступило позивачу право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 44004-10/2023 та згідно з витягом з реєстру боржників від 21.03.2024 до вказаного договору факторингу ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 44004-10/2023 в розмірі 48900,00 грн., з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36900,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 13-16, 17).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 44004-10/2023, загальна сума заборгованості за період з 21.03.2024 по 30.11.2024 становить 48900,00 грн., з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36900,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 18).

Також 16.11.2023 між ТзОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 22474-11/2023, відповідно до умов якого відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн., строком на 360 днів до 24.10.2024, процентна ставка 2,5 % в день (п. 1.1, 1.2, п.п. 1.4.1) (а.с. 19-21).

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 22474-11/2023 «Графік платежів», який підписаний відповідачкою електронним підписом, загальна вартість кредиту становить 30000,00 грн. (а.с. 22).

29.04.2024 між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 29042024, відповідно до якого ТзОВ «Аванс Кредит» відступило позивачу право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 22474-11/2023 та згідно з витягом з реєстру боржників від 29.04.2024 до вказаного договору факторингу ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 44004-10/2023 в розмірі 14325,00 грн., з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11325,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 24-27, 28).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 22474-11/2023, загальна сума заборгованості за період з 29.04.2024 по 30.11.2024 становить 14325,00 грн., з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11325,00 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 29).

Крім того, 31.10.2023 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики (на умовах повернення в кінці строку позики) № 76645875, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 9500,00 грн., строком на 15 днів до 14.11.2023, процентна ставка вдень становить 2,5%, а орієнтована вартість позики 10568,75 грн. (п. 2) (а.с. 32-35).

Відповідно до п. 1 договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а останній зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики.

14.06.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором № 76645875 та згідно з витягом з реєстру боржників № 22 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором № 78657813 в розмірі 26950,02 грн., з яких: 7433,75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 19516,27 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 36-40, 41).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 76645875, загальна сума заборгованості за період з 11.04.2024 по 30.11.2024 становить 26950,02 грн., з яких: 7433,75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 19516,27 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 42).

Оцінка суду:

вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить наступних висновків.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з приписами ст. 12, ч.ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 44004-10/2023 від 31.10.2023 та № 22474-11/2023 від 16.11.2023, необхідно зазначити наступне.

Судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитних договорів № 44004-10/2023 від 31.10.2023 та № 22474-11/2023 від 16.11.2023.

Разом з тим відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаними договорами.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредитів відповідачка суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування нею наданими їй позикодавцями кредитними коштами, а також не подала будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з умовами договорів встановлено, що кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальниці в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної клієнтом.

Відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорах або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Представник відповідачки в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з позовними вимогами вказував на те, що позивачем не доведено факту отримання відповідачкою кредитних коштів, однак, наголошуючи на відсутності доказів отримання останньою коштів, які за умовами договорів переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку, не надав відповідних доказів на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , враховуючи, що ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором та не є банківською установою.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

З огляду на загальні правила доказування негативних фактів, враховуючи не спростування відповідачкою твердження позивача про неповернення кредитів, а також відомості, що містяться в розрахунку заборгованості за кредитними договорами, суд вважає встановленою обставину неповернення 48900,00 грн. за кредитним договором № 44004-10/2023 у та 14325,00 грн. за кредитним договором № 22474-11/2023.

Крім того, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, дана норма стосується вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Однак, відповідачка не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсними вказаних кредитних договорів в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з їх невідповідністю вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування». Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення питання щодо визнання положень кредитних договорів несправедливими та зміну або визнання їх недійсними в межах даної справи є неможливим.

Таким чином, суд відхиляє доводи сторони відповідачки на здійснення порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання представника відповідачки постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 суд до уваги не бере, оскільки висновки Верховного Суду стосуються правовідносин, які випливають із ст. 625 ЦК України, про застосування якої позивач не просив.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за договором позики № 76645875 від 31.10.2023, необхідно зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги:

1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;

2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);

3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним;

4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;

5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).

Як встановлено з матеріалів справи та встановлено судом 31.10.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою було укладено договір позики №76645875. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до п. 1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

В даному випадку договір факторингу, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним договором позики, укладено 14.06.2021, а договір позики №76645875 - 31.10.2023. Правовідносини за вказаним договором позики виникли значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Отже, є всі підстави вважати, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» невизначені вимоги, оскільки жодної вимоги щодо відповідачки на момент укладення вказаного договору факторингу не існувало. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 26950,02 грн. за договором позики № 76645875 від 31.10.2023, оскільки позивач не набув права вимоги за таким договором.

З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідачка істотно порушила умови укладених нею спірних кредитних договорів, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредити та проценти за користування ними, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 44004-10/2023 у розмірі 48900,00 грн., з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36900,00 грн. сума заборгованості за відсотками та за кредитним договором № 22474-11/2023 у розмірі 14325,00 грн., з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11325,00 грн. сума заборгованості за відсотками, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю.

Розподіл судових витрат:

відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з платіжною інструкцією № 91610 від 17.12.2024 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 3028,00 грн. (а.с. 7).

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2123,04 грн. (63225,00 грн. х 3028,00 грн. / 90175,02 грн.).

На підставі викладеного, ст.ст. 204, 509, 512, 513, 514, 526, 527, 610, 626, 628, 639, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 259, 264-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:

- за кредитним договором № 44004-10/2023 від 31.10.2023 у розмірі 48900,00 (сорок вісім тисяч дев`ятсот) гривень, з яких: 12000,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 36900,00 грн. заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № 22474-11/2023 від 16.11.2023 у розмірі 14325,00 (чотирнадцять тисяч триста двадцять п`ять) гривень, з яких: 3000,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 11325,00 грн. заборгованості за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2123 (дві тисячі сто двадцять три) гривні 04 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса для листування: м. Бровари вул. Лісова, 2 поверх 4 Київська обл., юридична адреса: вул. Симона Петлюри, 30, Київ, , реквізити IBAN № НОМЕР_1 у АТ «ТАСкомбанк».

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: