Дата документу 25.03.2025
Справа № 501/2833/24
25 березня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за
позовом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»
відповідача: ОСОБА_1
третя особа: Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
предмет та підстави позову: про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,
учасники справи не з`явились
ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Проте, під час здійснення своїх законних прав щодо володіння та розпорядження об`єктом нерухомого майна з`ясувалось, що на вказану земельну ділянку накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер №7/09 В-10 ВП №104, виданий 27.05.2009, видавник: Відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, Колечко Д.М. (номер запису обтяження: 23576885).
Зазначений арешт на майно перешкоджає та унеможливлює здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» своїх прав, тому підлягає скасуванню.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідач відзиву на позов не надав.
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до судового засіданні не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Третя особа - Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був належним чином сповіщений про судовий розгляд справи, не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, пояснення на позов не надав, до суду не з`явився.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 02.07.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.11).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області 05.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.12-13).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин
Вказані обставини підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4-5).
На вказану земельну ділянку накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер №7/09 В-10 ВП №104, виданий 27.05.2009, видавник: Відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області Колечко Д.М. (номер запису обтяження: 23576885) (а.с.4-5).
ІV. Оцінка Суду.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю ніхто не може протиправно позбавити право власності.
Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Також ч.1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.10.2022 у справі №203/3435/21 (провадження N 61-5467св22) наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15 (провадження №61-18160св19).

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна.

Тому, оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі у зв`язку з відсутністю підстав вважати правомірним та дійсним арешт, що є накладеним на вищевказане нерухоме майно.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно платіжної інструкції від 13.06.2024 (а.с.1) позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 (третя особа: Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», , шляхом звільнення з під арешту майна, а саме: земельна КН: :01:001:0735, площа (га): 0,1, цільове призначення для індивідуального садівництва, адреса: Одеський область, Лиманський район, с/рада Фонтанська, накладеного на підставі: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер №7/09 В-10 ВП №104, виданий 27.05.2009, видавник: Відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, Колечко Д.М. (номер запису обтяження: 23576885).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», судовий збір за подання позовної заяви. у розмірі 3028,00 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко