ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м.Суми

Справа №576/3572/23

Номер провадження 22-ц/816/373/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2024 року у складі судді Сапона О.В., ухвалене в м. Глухів Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що 30 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4699420 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 10000 грн зі строком кредитування 30 днів, дата повернення кредиту (29 вересня 2021 року) вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору, стандартна процентна ставка 1,90% в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало в повному обсязі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.

25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, в тому числі до відповідача, про що повідомило останнього шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 32 800 грн, інфляційні втрати 857,49 грн, 3% річних 150,97 грн; стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 33 808,46 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 2000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду від 27 лютого 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення в частині розміру заборгованості за договором, зменшивши розмір заборгованості з 33 808,46 грн до 10000 грн та скасувати рішення в частині стягнення з нього судового збору.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що він визнає обставину того, що брав кредит в ТОВ «Авентус Україна» за допомогою електронних засобів в сумі 10 000 грн, однак жодних документів із товариством він не підписував, електронним підписом не завіряв. З умовами кредитного договору він не був ознайомлений. Обставину підписання договору електронним підписом він не визнає, тому і не визнає нараховані на тіло кредиту проценти.

Про укладення договору факторингу між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» він не знав, оскільки не отримував від жодної сторони повідомлень як письмових, так і в електронному вигляді вимогу щодо сплати кредиту.

Зазначає, що відповідно до п. 6-1 Прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.

Крім того, вказує на те, що він є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі у Прикордонних військах України з 2017 року, а тому на нього поширюються пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема щодо ненарахування процентів за користування кредитом.

Зазначає, що він приймає участь у військових діях по захисту України. 04 березня 2022 року був поранений. Весь час після повернення у військову частину він перебуває у діючій частині прикордонних військ, охороняючи рубежі України фактично на лінії зіткнення з рф, а тому повідомити фінансову установу про неможливість сплатити кредит не було можливості.

Вважає вимоги позивача в частині стягнення процентів за користування кредитом безпідставними. Визнає позов у розмірі фактично отриманих коштів у сумі 10 000 грн.

Від представника позивача адвоката Крюкової М.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн. Щодо укладення кредитного договору зазначає, що відповідачем договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. М859973. Проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку. Суд першої інстанції правильно надав оцінку доказам щодо права позивача на стягнення заборгованості відповідно до договору факторингу.

Крім того, позивачем суду було подано клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у АТ «Універсал Банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 30 серпня 2021 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 10 000 грн від ТОВ «Авентус Україна».

Вказане клопотання задоволенню не підлягає як таке, що подане з порушенням порядку та строку його подання.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4699420 про надання споживчого кредиту, відповідно до п. 1.1. якого укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 63-68).

Відповідно до умов договору сума кредиту 10 000 грн, строк кредиту 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка 1,90% в день; знижена процентна ставка - 0,95% в день.

Згідно п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Умовами договору передбачена можливість пролонгації строку кредитування.

Кредитний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М859973 30.08.2021 13:38:05.

30 серпня 2021 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 8-10).

Також позивачем було надано копію Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які відповідачем не підписані (а.с. 26-33).

25 травня 2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 25-05/2022, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 54-61).

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

25 травня 2022 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» уклали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 25-05/2022 від 25 травня 2022 року (а.с. 62 на звороті).

З витягу з реєстру боржників вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4699420, загальний розмір заборгованості 32 800 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 10 000 грн, 22 800 грн заборгованість за процентами (а.с. 22 на звороті).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4699420 від 30 серпня 2021 року заборгованість відповідача станом на 24 травня 2022 становить 32 800 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн, а за процентами 22 800 грн (а.с. 12-18).

Також згідно розрахунку позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційні втрати за період з січня 2022 по 23 лютого 2022 року становлять 857,49 грн, а 3 % річних за період з 29 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року - 150,97 грн.

Задовольняючи позов ТОВ ФК «Фінтраст Україна», суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору № 4699420 від 30 серпня 2021 року відповідач належним чином не виконав взятого на себе зобов`язання, а тому дійшов висновку про необхідність стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в сумі 32 800 грн, а також 3% річних в сумі 150,97 грн та 857,49 грн інфляційних втрат, а всього - 33 808,46 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Закон України «Про електронну комерцію» (тут і далі на час виникнення спірних правовідносин) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно п. 1) ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем факт отримання кредитних коштів не заперечується. Однак він стверджує, що жодних документів з ТОВ «Авентус Україна» він не підписував, а тому не був обізнаний з умовами кредитного договору. З цього приводу колегія суддів зауважує, що договір № 4699420 про надання споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М859973», що узгоджується з приписами ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Отже підписавши кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту та засвідчив у встановленій законом формі свою обізнаність з усіма умовами кредитування, в тому числі щодо ціни договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги, що він є військовослужбовцем та на нього поширюються пільги, передбачені п. 15) ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі щодо ненарахування процентів за користування кредитними коштами слід зазначити наступне.

На підтвердження обставин поширення на нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач будь-яких доказів суду першої інстанції не надавав.

До своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 додав копії службового посвідчення, довідки НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби від 28 березня 2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем НОМЕР_2 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби, Акту № 11-2/01-22 про нещасний випадок, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, також додав копію посвідчення учасника бойових дій та посвідчень про нагороди (а.с. 116-122).

Пунктом 15) ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в ред. на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Натомість матеріали цієї справи не містять відповідних документів як доказів звільнення відповідача від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини 3 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги, що згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з нього як учасника бойових дій не підлягав стягненню судовий збір.

Згідно з приписами п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Проте в даній справі зазначені пільги не поширюються на заявника, оскільки між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, предмет якого не пов`язаний із захистом прав заявника саме як учасника бойових дій або з виконанням ним військового обов`язку, або виконанням службових обов`язків.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн.

В суді апеляційної інстанції інтереси позивача представляла адвокат Крюкова М.В.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано копії договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, платіжної інструкції № 4208 від 20 січня 2025 року про сплату ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» адвокату Крюковій М.В. 8000 грн за написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у даній справі, звіту про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 20 січня 2025 року.

З врахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом; час, витрачений адвокатом на надання професійної правничої допомоги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 1000 грн, що відповідатиме критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов