Справа № 465/3298/23 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2260/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю представника позивача Герич А.Р., представника відповідача Робейко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВГ Рент" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 травня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 травня 2024 року в складі судді Марків Ю.С. в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ Рент» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

встановив:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «АВГ РЕНТ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вимоги обґрунтовує тим, що 16.02.2021 відповідно до Наказу (розпорядження) про прийняття на роботу №08/21 від 15.02.2021, прийнятий на роботу в ТОВ "АВГ Рент" на посаду охоронця з посадовим окладом 6100,00 грн.

Починаючи з 01.03.2021 відповідач всупереч прямому обов`язку припинив виплату заробітної плати позивачу, хоча позивач неодноразово усно та письмово звертався до відповідача як до роботодавця та просив виплатити належну йому заробітну плату, проте такі звернення відповідач проігнорував та продовжив порушувати трудові права позивача, не виплачуючи останньому заробітну плату.

Зокрема, з 01.03.2021 по 31.10.2021 позивач не отримував заробітну плату ні в готівковій формі, ні в безготівковій формі на рахунки, жодних документів, які б підтверджували виплату заробітної плати не підписував. Попри це, протягом періоду невиплати заробітної плати позивач виходив на робоче місце відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку та продовжував виконувати трудову функцію як найманий працівник відповідача та виконувати інші обов`язки до моменту його фактичного звільнення.

13.10.2022 позивач ознайомився із Наказом №05/10/22-К від 05.10.2022, яким його вивільнено через виключення посади "охоронець" та скорочення трьох штатних одиниць за посадою "охоронець".

Таким чином,13.12.2022 він звільнений із ТОВ "АВГ Рент" у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КУпАП відповідно до Наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №2 - від 13.12.2022, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні позивач не отримав.

Зазначає, що визначаючи у наказі (розпорядженні) вихідну допомогу у розмірі 7043,00 грн., відповідач умисно не врахував туди заробітну плату позивача за період від 01.03.2021 до 31.10.2021, яка фактично є невиплаченою. Вказує, що сума до виплати з урахуванням утримання загально за цей період становить 39485,25 грн.

У подальшому, після звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України до правоохоронних органів та до відповідача із адвокатськими запитами, 15.02.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про досудове врегулювання спору, однак така залишилась без належного реагування та відповідь на таку не отримано.

Враховуючи те, що відповідач порушив терміни виплати заробітної плати позивачу за період від 01.03.2021 до 31.10.2021 та беручи до уваги математичні розрахунки, надані ним, на його користь з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 456,45 грн.

Також, вказує, що при затримці розрахунку при звільненні роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а непроведення з вини роботодавця розрахунку з працівником у визначені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. На думку позивача, є всі підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на користь позивача, оскільки відповідач, як роботодавець не здійснив виплату всіх належних грошових сум, а саме суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період від 01.02.2021 по 31.10.2021 позивачу у день його звільнення та станом на момент звернення до суду, а також письмово не повідомив про розміри нарахованих та виплачених сум. Просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19860,40 грн.

Враховуючи викладене, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 39485,25 грн., суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 456,45 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення у розмірі 19860,40 грн.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ РЕНТ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ РЕНТ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 39485 (тридцять дев`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 25 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ РЕНТ» на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 456 (чотириста п`ятдесят шість) гривень 12 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ РЕНТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення у розмірі 19860 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 40 коп.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2024 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ РЕНТ» в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше розміру заробітної плати за один місяць.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив відповідач ТзОВ «АВГ РЕНТ», з таким не погоджується, оскільки такі ухвалені без повного з`ясування всіх обставин справи, відсутності належних та допустимих доказів, тому підлягають скасуванню.

Звертає увагу на те, що зазначаючи про часткову невиплату зарплати, позивач не надав суду докази такої невиплати та способу виплати заробітної плати протягом лютого 2021 року, а також з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, що вказує на необґрунтованість вимог.

Вважає, що позивач не надав суду і доказів часткової виплати йому заробітної плати.

Стверджує, що суд першої інстанції не встановив дійсний розмір невиплати заробітної плати, а при ухваленні рішення керувався лише довідкою про нарахування та отримання заробітної плати, яка не може бути належним доказом.

Зокрема, позивач не зазначає, у який спосіб отримав заробітну плату за лютий 2021 року та за період листопад 2021 року по жовтень 2022 року.

Відповідач заперечує проти позову, оскільки всі розрахунки із працівниками, у тому числі позивачем, проводилися вчасно і у повному обсязі, відсутня заборгованість щодо нарахування заробітної плати, а також щодо нарахування та сплати обов`язкових податків та зборів, що підтверджується актом перевірки державної податкової служби.

У відповіді № 26/11/22 від 26.11.2022 зазначено, що заробітня плата ОСОБА_1 виплачувалася, як у готівковій, так і безготівковій формі.

Крім цього, слідуючи змісту позовної заяви, позивачу було відомо про невиплату заробітної плати ще у 2021 році, однак останній протягом березня жовтня 2021 року продовжував працювати без зарплати, не вживаючи жодних заходів по стягненню заборгованості, не звертаючись до роботодавця із вимогою, не розриваючи трудові відносини.

Так, зазначає, що виплата заробітної плати у період з лютого 2021 року по жовтень 2021 року здійснювалася у готівковій формі, оскільки позивач не відкрив своєчасно заробітну картку у банку.

Надати докази виплати заробітної плати відповідач не міг, оскільки всі первинні документи були вилучені у межах кримінального провадження № 0000236 від 07.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України, за заявою позивача, у клопотанні про надання копій таких було відмовлено через таємницю слідства, тому було заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення кримінальної, однак суд першої інстанції відмовив у задоволенні такого.

Звертає увагу, що протягом дії трудового договору, позивачу проводилися виплати за лікарняними листками, оплата щорічних відпусток, однак позивач не надав виписок з банку щодо виплаченої заробітної плати.

Довідка про нараховану та отриману зарплату не є доказом часткової невиплати зарплати, тому у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заборгованість по невиплаті заробітної плати у відповідному розмірі, при цьому наявні докази щодо неоднозначної позиції позивача, тому суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги виходив виключно з припущень позивача.

Покликається на судову практику.

Вважає, що на момент розгляду справи, суд першої інстанції не мав об`єктивної можливості розглядати дану справу по суті через відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які дозволяють встановити і оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, зокрема, суд не витребував у позивача виписки по банківським рахункам та документів із кримінальної справи.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 травня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 травня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Витрати по розгляду справи покласти на позивача.

01.11.2024 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на обставини справи та докази, якими такі підтверджуються, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 травня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

Покликаючись на те, що заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалась як у готівковій, так і в безготівковій формі, представником відповідача в ході розгляду справи жодними доказами вказаного не доведено, покликань позивача не спростовано, контррозрахунку не наведено.

Разом з тим, з клопотанням про витребування доказів, якими відповідач міг б спростувати покликання позивача, представник відповідача до суду не звертався.

Таким чином, оскільки з 01.03.2021 по 31.10.2021 заборгованість по заробітній платі становить 39485,25 грн., позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться), навівши розрахунок розміру компенсації з березня 2021 року по жовтень 2021 року, суд стягнув загальну суму компенсації 456,45 грн., при цьому вказав, що такий розрахунок не оспорюється відповідачем та ним не спростований.

Також, суд стягнув розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 16.02.2023 по 26.04.2023 у розмірі 19860,40 грн. (283,72 грн. х 70 днів = 19860,40 грн.).

При цьому, суд зазначив, що позивачем не порушено строків звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні

Додатковим рішенням суду вирішив питання розподілу судових витрат та допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше розміру заробітної плати за один місяць.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Крім цього, положення ЦК України застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 9).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено, що згідно із наказом (розпорядженням) керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "АВГ Рент" Шляхтич В.В. №08/21 від 15.02.2021 позивача ОСОБА_1 прийнято на посаду охоронця з окладом 6100,00 грн. з 16.02.2021 (а.с. 16).

Наказом директора ТОВ "АВГ Рент" Шляхтич В.В. №05/10/22-К від 05.10.2022 "Про скорочення штатного розпису працівників товариства" з 05 жовтня 2022 внесено зміни до штатного розпису ТОВ "АВГ Рент", виключивши посаду "охоронець" та скоротивши три штатні одиниці за посадою "охоронець", не пізніше ніж за 2 (два) місяці попередити працівників про їх вивільнення (а.с. 17).

Відповідно до Наказу (розпорядження) керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "АВГ Рент" Шляхтич В.В. №2 - від 13.12.2022 "Про припинення трудового договору (контракту)" ОСОБА_1 звільнено з посади охоронця на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників; вихідна допомога - 7043,96 грн.

Звертаючись з позовними вимогами сторона позивача свої доводи фактично зводить до того, що з 01.03.2021 відповідач припинив виплату заробітної плати, відтак з 01.03.2021 по 31.10.2021позивач не отримував заробітну плату ні в готівковій формі, ні в безготівковій формі на рахунки, жодних документів, які б підтверджували виплату заробітної плати не підписував, однак виходив на робоче місце та продовжував виконувати трудову функцію як найманий працівник відповідача та виконувати інші обов`язки до моменту його фактичного звільнення, вказує, що за період від 01.03.2021 до 31.10.2021 невиплаченою є сума 39485,25 грн., у досудовому порядку відповідач відмовився врегулювати спір, тому з врахуванням порушень термінів виплати заробітної плати просив стягнути і компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 456,45 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення у розмірі 19860,40 грн.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно із ст. 22 ЗУ «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 КЗпП України ).

У рішенні від 15.10.2023 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми основної та додаткової заробітної плати, у тому числі премії, індексація заробітної плати та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та інші надбавки, належні до сплати працівникові, належать до структури заробітної плати.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 за № 9-рп/2013 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Колегія суддів виходить з того, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституція України).

Строки виплати заробітної плати встановлені ст. 115 КЗпП України.

Зокрема, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ч. 1 ст. 47 КЗпП України).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст.116 КЗпП України).

Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Із аналізу вищевказаних норм закону можна зробити висновок про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Так, положення ст. 117 КЗПП України передбачають, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В зазначеній нормі також відсутнє будь-яке посилання на те, що така санкція стосується лише заробітної плати чи іншого нарахування, що входить до системи оплати праці. Така санкція застосовується у випадку невиплати будь-якої належної працівнику суми у день звільнення.

Під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Слідуючи доводам сторони позивача, після прийняття на роботу на посаду охоронця у ТОВ «АВГ РЕНТ», з 01.03.2021 по 31.10.2021 ОСОБА_1 не отримував заробітну плату ні в готівковій формі, ні в безготівковій формі на рахунки, однак виходив на робоче місце та продовжував виконувати трудову функцію, як найманий працівник відповідача та виконувати інші обов`язки до моменту його фактичного звільнення. Невиплаченою, за твердженням позивача, є сума 39485,25 грн, яка досі не є виплаченою, тобто ОСОБА_1 стверджує, що відповідач не провів з ним повний розрахунок, як це визначено законом.

Згідно із довідкою №8 від 07.11.2022 ОСОБА_1 працював у ТОВ "АВГ Рент" на посаді охоронця; дохід за період з 16.02.2021 по 31.10.2022 склав 128291,95 грн., а саме: лютий 2021 - 2414,02 грн.; березень 2021 - 4910,50 грн.; квітень 2021 - 4910,50 грн.; травень 2021 - 4910,50 грн.; червень 2021 - 4950,75 грн.; липень 2021 - 4950,75 грн.; серпень 2021 - 4950,75 грн.; вересень 2021 - 4950,75 грн.; жовтень 2021 - 4950,75 грн.; листопад 2021 - 5032,41 грн.; грудень 2021 - 5272,75 грн.; січень 2022 - 5272,75 грн.; лютий 2022 - 3735,10 грн.; березень 2022 - 5272,75 грн.; квітень 2022 - 5272,75 грн.; травень 2022 - 5313,00 грн.; червень 2022 - 5313,00 грн.; липень 2022 - 5313,00 грн.; серпень 2022 - 5329,10 грн.; вересень 2022 - 5329,10 грн.; жовтень 2022 - 5123,82 грн. (т. 1 а.с. 19).

Розмір доходу за цей період також підтверджений відповіддю ТОВ "АВГ РЕНТ" №09/11/22 від 09.11.2022 на адвокатський запит (т. 1 а.с. 23).

Згідно із відповіді ТОВ "АВГ РЕНТ" №26/11/22 від 26.11.2022 на адвокатський запит, заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалася як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про оплату праці» (в редакції чинні на час винекнення спірних правовідносин) виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Згідно з п. 1.27 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки. Вона використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі у касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Вимогами ст. 25 Закону України «Про оплату праці» заборонено будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Таким чином, відповідно до вказаних вимог закону, для отримання суми заробітної плати через установу банку працівник повинен написати письмову заяву на ім`я керівника підприємства, та вказати у заяві назву установи банку, номер рахунку, номер банківської картки.

У ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено факту написання позивачем письмової заяви та повідомлення у спірний період (01.03.2021-31.10.2021) відповідача, як роботодавця, про номер карткового рахунку, на який могли б бути нараховані кошти, як заробітна плата.

В свою чергу, колегія суддів виходить з того, що належним підтвердженням отримання працівником заробітної плати можуть бути бухгалтерські відомості про перерахунок грошових коштів на рахунок працівника; видаткові відомості на заробітну плату чи видатковий касовий ордер, який містить підпис працівника про отримання заробітної плати; видаткові відомості про заробітну плату або видатковий касовий ордер, який містить підпис особи, яка отримала заробітну плати працівника за довіреністю з обов`язковим долученням оригіналу довіреності або нотаріально засвідченої її копії до видаткового касового ордера або видаткової відомості.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. (див. постанову Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 404/6483/17 (провадження № 61-14432св19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21 зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

На заперечення позовних вимог сторона відповідача покликається на те, що згідно Акту перевірки податкового органу, яким при перевірці звітних даних та первинних документів з нарахування податків, не встановлено порушень щодо нарахування та сплати податків до бюджету.

Сторона відповідача долучила до справи звіти форми 1-ДФ та 4-ДФ про нараховані суми доходу, військового збору та сплаченого податку з доходів фізичних осіб, що подавалися до органів податкової служби, з яких слудує факт нарахування та сплати заробітної плати у відповідному розмірі у І-ІІІ кварталі 2021 року (т. 2 а.с. 20-62).

На підтвердження відповідних оперецій ТОВ «АВГ Рент» долучено копії платіжних доручень із доказами часу проведення таких (т. 2 а.с. 63-80).

Також, з матеріалів справи встановлено, що листом від 13.01.2023 № 13/01/23 ТОВ «АВГ РЕНТ» повідомив представника позивача Дзіковського М.Р. про те, що на підставі ухвали слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І.І. про застосування заходу забезпечення кримінального провадження від 24.10.2022 у справі №450/3323/22, вилучено фінансово-господарські та бухгалтерські документи, у тому числі запитувані документи, що виключає можливість надання таких, на підтвердження долучено копію протоколу тимчасового досутупу до речей і документів від 23.12.2022 (т. 1 а.с. 31).

Згідно із ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Колегією суддів встановлено, що сектором дізнання ВП № 3 ЛРУП № 2 Головного Управління Національної поліції проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про які 05.10.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.

Зокрема, ОСОБА_1 звернувся із заявою до ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області та просив притягнути до кримінальної відповідальності директора ТОВ «АВГ РЕНТ», який в період з 01.03.2021 по 01.10.2021 не виплачував йому заробітну плату. ITC ІПНП №9302.

Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І.І. від 24.10.2022 у справі № 450/3323/22 клопотання дізнавача СД ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП України у Львівській області Горудько Т.Б., погоджене прокурором Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області Дімітровим М.К., про надання тимчасового доступу до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю у кримінальному провадженні № 0000232 від 05.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України задоволено частково.

Надано дізнавачу сектору дізнання Відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області Горудько Тарасу Богдановичу у кримінальному провадженні № 0000236 від 07.10.2022 року, дозвіл на тимчасовий доступ до матеріалів, які знаходяться у володінні ТОВ «АВГ РЕНТ» (), що розташовується за юридичною адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Рівненська, буд. 74, а саме до оригіналів документів ТОВ «АВГ РЕНТ» за період з 01.12.2020 року по теперішній час: штатний розклад ТОВ, колективний договір та статут ТОВ, відомості про нарахування та виплату заробітної плати, розрахунково-платіжні відомості з нарахування та виплати заробітної плати, накази про призначення на посади працівників ТОВ та інші накази по кадрам, книгу реєстрації наказів, договори фінансової допомоги. на отримання банківського кредиту, банківські виписки по кредитним рахункам, договори страхівки по кредиту, первинна документація по контрагентам-покупцям та продавцям з видатковими накладними, довіреностями, актами виконаних робіт, договорами купівлі-продажу, калькуляції собівартості виготовленої продукції, нормативно-номенклатурні карти, накладні на передачу матеріалів у виробництво, табеля обліку робочого часу працівників ТОВ, договори оренди та суборенди виробничих приміщень та виробничого обладнання, рух грошових коштів по розрахунковим рахункам ТОВ в банківських установах, оборотно-сальдові відомості по рахунках ТОВ та аналіз рахунків, авансові звіти, посадову інструкцію директора та головного бухгалтера.

Надано можливість вилучення належним чином завірених копій документів у ТзОВ «АВГ РЕНТ» (), що розташовується за юридичною адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, вул. Рівненська, буд. 74.

Згідно із Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 23.12.2022 дізнавач СД ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП України у Львівській області Горудько Т.Б. вилучив документи вказані в ухвалі слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І.І. від 24.10.2022 у справі № 450/3323/22 (т. 1 а.с. 32, 34).

У матеріалах справи наявний Акт прийому-передачі документів, які містять охоронювану законом таємницю у кримінальному провадженні № 0000232 від 05.10.2022, від 23.12.2022, де серед вилучених документів є і відповідні видаткові накладні (т. 2 а.с. 81-109).

Заперечуючи позовні вимоги, а також висновки суду першої інстанції щодо таких, представник відповідача Робейко А.А. зазначає, що зверталася із клопотанням до начальника сектору дізнання відділення поліції № 3 Луцького районного управління ГУНП у Волинській області про надання можливості отримання із матеріалів кримінального провадження разрахункові відомості про виплату заробітної плати в готівковій формі за 01.02.2021 по 31.10.2021, однак у наданні таких документів було відмовлено (т. 1 а.с. 131).

Представником відповідача долучено до матеріалів справи відповідь начальника сектора дізнання Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області № 13653-2025 від 27.01.2025, зміст якого зводиться до того, що сектором дізнання ВП № 3 (м. Луцьк) проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000232 від 05.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України, а запитувані документи долучені до матеріалів справи. При цьому роз`яснено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 221 КПК України, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення не допускається, у тому випадку, якщо ознайомлення х такими документами на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.

У зв`язку з зазначеним, ухвалою судового засідання від 11.02.2025 апеляційний суд витребував належним чином завірені копії відомостей про виплату заробітної плати ОСОБА_1 у готівковій формі за період лютого 2021 року - жовтень 2021 року, які були вилучені у межах кримінального провадження №0000232 від 07.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 КК України (т. 2 а.с. 137).

У відповіді № 40318-2025 від 17.03.2025 начальник сектору дізнання відділення поліції № 3 Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області повідомив апеляційний суд про те, що на даний час не вбачається законних підстав для надання запитуваних матеріалів (т. 2 а.с. 138)

Таким чином, навіть за відсутності в апеляційного суду чітких доказів про відомості на виплату готівки ОСОБА_1 , які за твердженням відповідача, вилучені у межах кримінального провадження №0000232 від 07.10.2022, у колегії суддів відсутні підстави не надавати віри тим доказам, які подані ТОВ «АВГ Рент», як роботодавцем на підтвердження того, що свої зобов`язання щодо виплати заробітної плати ним було виконано у повному обсязі, серед яких звіти форми 1-ДФ та 4-ДФ про нараховані суми доходу, військового збору та сплаченого податку з доходів фізичних осіб, що подавалися до органів податкової служби, з яких слудує факт нарахування та сплати заробітної плати у відповідному розмірі у І-ІІІ кварталі 2021 року, а також копії платіжних доручень із доказами часу проведення таких.

Більше того, слідуючи особистим доводам позивача, працюючи з березня 2021 року по жовтень 2021 року без отримання заробітної плати (сім місяців), при цьому, повністю виконуючи свою трудову функцію, позивач ОСОБА_1 , як працівник жодних дій у контексті порушених його трудових прав не вчиняв, будь яких доказів звернення до роботодавця з цього приводу, суду не представив.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 39485,25 грн, задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то такі є похідними від вимоги про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у задоволенні якої судом відмовлено, відтак і такі вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, вимоги про стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 456,45 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення у розмірі 19860,40 грн. є безпідставними.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та заслуговують на увагу, тому оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зауважує, що порядок ухвалення додаткового судового рішення наведено у статті 270 ЦПК України, відповідно до пункту 3 частини 1 якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, які не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися) у випадку, зокрема, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання.

Отже, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення (рішення по суті спору), додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від від 17 травня 2024 року також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВГ Рент" задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 травня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 травня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВГ Рент» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 березня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк