Справа № 359/4658/23
№ провадження 2/453/50/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -
17.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Сколівського районного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить:
- стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , неповернуту суму позичених коштів в розмірі 167 096 (сто шістдесят сім тисяч дев`яносто шість) доларів США та неустойку за прострочення зобов`язання в період з 25 березня 2021 року по 10 травня 2023 року в розмірі 2 592 616 (два мільйони п`ятсот дев`яносто дві тисячі шістсот шістнадцять) доларів США, а всього 2 759 712 (два мільйони сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот дванадцять) доларів США;
- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , понесені нею та документально підтверджені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп., та сплаченого адвокату гонорару за підготовку, складення та виготовлення позовної заяви в розмірі 5 120 (п`ять тисяч сто двадцять) грн. 00 коп., а загалом 18 540 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок) 00 коп.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борець Є.О. від 14.06.2023 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2023 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про передачу цивільної справи на розгляд іншому суду задоволено. Цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики передано на розгляд Сколівському районному суду Львівської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023 року, головуючим суддею визначено Брону Андрія Любомировича.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 25.10.2023 року прийнято справу до провадження.Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 18.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позовна заява обгрунтована тим, що 11 жовтня 2017 відповідач 1 ОСОБА_2 , відповідач 2 ОСОБА_3 та відповідач 3 ОСОБА_4 одержали від первісного кредитора (первісного позикодавця, первісного іпотекодавця) ОСОБА_5 в позику 115 000 доларів США та зобов`язалися повернути позичені кошти не пізніше 11 квітня 2018 року, про що був укладений Договір позики.
Згідно п.1 Договору позики відповідачі з ОСОБА_5 досягли домовленості про повернення ними позичених коштів частинами з розстроченням у визначені умовами договору порядок та строки, а саме: не пізніше 11 листопада 2017 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 грудня 2017 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 січня 2018 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 лютого 2018 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 березня 2018 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 квітня 2018 року 102 500 доларів США.
Зазначено, що з метою забезпечення виконання відповідачами їх зобов`язань, ОСОБА_2 передала первісному кредитору в іпотеку належні їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій розташований вказаний житловий будинок, про що був укладений Іпотечний договір, посвідчений 11 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за реєстровим №6586.
11 жовтня 2017 року первісний кредитор відступив свої права за Договором позики від 11 жовтня 2017 року та за укладеним в його забезпечення Договором іпотеки від 11 жовтня 2017 року за реєстровим №6586 новому кредитору (новому позикодавцю, новому іпотекодержателю) позивачці ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_6 , про що між ними був укладений Договір про відступлення права вимоги, 11 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за реєстровим №6589.
На виконання досягнутої сторонами в п.10 вказаного Договору домовленості первісний кредитор належним чином повідомив відповідачів про відступлення ним своїх прав новому кредитору. У зв`язку з чим, 11 жовтня 2017 року відповідачі своєю спільною заявою запевнили позивача (нового кредитора), що належним чином повідомлені про відступлення ОСОБА_5 . ОСОБА_1 його права вимоги.
05 квітня 2018 року між позивачкою в особі її представника ОСОБА_6 та відповідачами була укладена Додаткова угода №1 до Договору позики від 11 жовтня 2017 року та Договору іпотеки від 11 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за реєстровим №6586.
Згідно умов Додаткової угоди відповідачі прийняли від позивача в позику ще 82 000 доларів США, збільшивши загальну суму позичених за Договором позики коштів до 197 000 доларів США.
Відповідачі отримали зазначені валютні цінності строком до 11 квітня 2019 року і зобов`язалися повертати їх частинами (з розстроченням) у певному порядку та строках, а саме: до 11 квітня 2018 року 15 000 доларів США; до 11 травня 2018 року 3 500 доларів США; до 11 червня 2018 року 3 500 доларів США; до 11 липня 2018 року 3 500 доларів США; до 11 серпня 2018 року 3 500 доларів США; до 11 вересня 2018 року 3 500 доларів США; до 11 жовтня 2018 року 3 500 доларів США; до 11 листопада 2018 року 3 500 доларів США; до 11 грудня 2018 року 3 500 доларів США; до 11 січня 2019 року 3 500 доларів США; до 11 лютого 2019 року -3 500 доларів США; до 11 березня 2019 року 3 500 доларів США; до 11 квітня 2019 року 143 500 доларів США.
Встановлений Договором позики строк остаточного виконання відповідачами зобов`язань з повернення позивачу позичених коштів закінчився 11 квітня 2019 року.
Позивачка зазначає, що відповідачі грубо порушили взяті на себе зобов`язання за Договором позики і замість належних до повернення 197 000 доларів США здійснили наступні часткові повернення: 11 листопада 2017 року на суму 2 500 доларів США; 13 грудня 2017 року на суму2 500 доларів США; 29 січня 2018 року на суму 2 500 доларів США; 12 лютого 2018 року на суму 5 000 доларів США; 05 квітня 2018 року на суму 2 500 доларів США; 14 травня 2018 року на суму 3 500 доларів США; 20 липня 2018 року на суму 10 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 647,2344 грн. за 100 доларів США становило 378 доларів США; 21 липня 2018 року на суму 9 980 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 647,2344 грн. за 100 доларів США становило 377 доларів США; 25 липня 2018 року на суму 10 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 658,3191 грн. за 100 доларів США становило 376 доларів США; 27 липня 2018 року на суму 9 950 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 665,4112 грн. за 100 доларів США становило 373 доларів США; 31 липня 2018 року на суму 10 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 675,5214 грн. за 100 доларів США становило 374 доларів США; 10 серпня 2018 на суму 9 950 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 711,1393 грн. за 100 доларів США становило 367 доларів США; 21 серпня 2018 року на суму 9 950 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 769,6680 грн. за 100 доларів США становило 359 доларів США; 08 вересня 2018 року на суму 5 800 доларів США; 21 вересня 2018 року на суму 3 000 доларів США. Отже, так і не повернутою позивачу залишилася сума позичених відповідачами коштів в розмірі 167 096 доларів США.
Позивачка вказує, що через зазначені вище обставини вона змушена була звернутися в Бориспільський міськрайонний суд Київської області за захистом своїх порушених прав із позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів неповернуту частину позичених коштів в сумі 167 096 доларів США, проценти за користування позикою за період з 11 жовтня 2017 року по 25 березня 2021 року в сумі 74 315 доларів США, три проценти річних за період з 12 вересня 2018 року по 25 березня 2021 року в сумі 10 017 доларів США, неустойку за прострочення зобов`язання в період з 12 вересня 2018 року по 25 березня 2021 року в сумі 2 412 689 доларів США, а всього 2 664 117 доларів США.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в загальному розмірі 416 036 доларів США, що складається з боргу по поверненню позики в розмірі 165 852 доларів США, боргу по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 74 315 доларів США, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 10 017 доларів США та пені в розмірі 165 852 доларів США. У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення боргу за договором позики в більшому розмірі відмовлено. Вирішено також стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 241 грн. 14 коп. Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення та постановити нове, яким позов задовольнити частково, а саме в сумі 161 415,15 доларів США.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково і вирішено стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 борг за Договором позики в загальному розмірі 334 192 доларів США, що складається з боргу по поверненню позики в розмірі 167 096 доларів США та пені в розмірі 167 096 доларів США. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивачка вказує, що відповідачі свого обов`язку з повернення боргу у визначеному судовим рішенням обсязі не виконали. Неповернутою так і залишалася сума позичених за Договором позики коштів у розмірі 167 096 доларів США.

Відповідно до змісту абз. 2 п. 1 Договору позики сторони домовилися, зокрема, що за прострочення будь-якого з термінів часткових повернень або остаточного розрахунку за договором позики, відповідачі (в Договорі «позичальники») повинні сплатити солідарно в користь позивача (в Договорі «Позикодавця») неустойку у вигляді пені з розрахунку 2,0% від простроченої суми за кожен день такого прострочення. Тому, на переконання позивачки, вона має безспірне право вимагати від відповідачів сплати неустойки у визначеному Договором позики розмірі, а відповідачі зобов`язані сплатити її позивачу. А відтак, звертаючись в суд із цією позовною заявою, позивач просить стягнути з відповідачів неустойку за період з 25 березня 2021 року по момент складання цієї позовної заяви 10 травня 2023 року в сумі 2 592 616 доларів США (період прострочення: з 25.03.2021 по 10.05.2023; прострочена сплатою сума поточних платежів 167 096 доларів США; 2,0 відсотків від простроченої суми (2х2,00%/100,00%) 3 341, кількість днів прострочення 776). З урахуванням всіх наведених вище обставин та розрахунків, позивачем визначено загальний розмір належних до стягнення з відповідачів за цим позовом на її користь сум, що становить 2 759 712 доларів США (167 096 доларів США (неповернута частина позичених коштів) + 2 592 616 (неустойка).

17.02.2025 року на адресу суду надійшла заява відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій зазначають наступне.

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та посилалась на те, що 11 жовтня 2017 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір позики, за яким він передав відповідачам грошові кошти в розмірі 115 000,00 доларів США, а вони зобов`язались повернути йому грошові кошти в цьому ж розмірі не пізніше 11 квітня 2018 року. У випадку неналежного виконання грошових зобов`язань за договором позики відповідачі зобов`язались сплатити пеню в розмірі 2,0% від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення. В той же день ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_2 іпотечний договір, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за договором позики ОСОБА_2 передала в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,38 га з кадастровим номером :01:018:0094 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на території смт. Славське Сколівського району Львівської області. 11 жовтня 2017 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги, за яким він відступив позивачу право вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором позики, а також право вимоги до ОСОБА_2 за іпотечним договором. 5 квітня 2018 року ОСОБА_1 уклала з відповідачами додаткову угоду №1 до Договору позики від 11 жовтня 2017 року, за якою позивач передав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 82 000 доларів США, а відповідачі зобов`язались повернути ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 197000 (115000 + 82000) доларів США до 11 квітня 2019 року.

Позивачка зазначала, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неналежним чином виконували грошові зобов`язання за договором позики, у них виник борг по поверненню позики в розмірі 178500 доларів США, борг по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 75250 доларів США, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 9584 доларів США та пені в розмірі 2 331 056 доларів США. Загальний розмір боргу за договором позики склав 2 594 390 доларів США, який ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (справа №359/10308/20).

В ході підготовчого провадження ОСОБА_1 подала заяву про зміну розміру позовних вимог, в якій вона просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг за договором позики в загальному розмірі 2 664 117 доларів США, що складається з боргу повернення позики в розмірі 167 096 доларів США, боргу по сплаті процентів за користування позикою в розмірі 74 315 доларів США, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 10 017 доларів США та пені в розмірі 2 412 689 доларів США.

У пунктах 3.1-3.4 рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області області від 27.10.2021 року у справі № 359/10308/20 було встановлено наступне:

«3.1. 11 жовтня 2017 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір позики, за яким він передав відповідачам грошові кошти в розмірі 115 000 доларів США, а вони зобов`язались повернути йому грошові кошти в цьому ж розмірі не пізніше 11 квітня 2018 року. У випадку неналежного виконання грошових зобов`язань за договором позики відповідачі зобов`язались сплатити пеню в розмірі 2,0% від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення.

3.2.В той же день ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_2 іпотечний договір, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за договором позики ОСОБА_2 передала в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,38 га з кадастровим номером :01:018:0094 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на території смт. Славське Соколівського району Львівської області.

3.3.11 жовтня 2017 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_1 договір відступлення права вимоги за іпотечним договором. За цим договором ОСОБА_5 відступив позивачу не тільки право вимоги до ОСОБА_2 за іпотечним договором, а також право вимоги до відповідачів за договором позики.

3.4.5 квітня 2018 року ОСОБА_1 уклала з відповідачами додаткову угоду №1 до договору позики від 11 жовтня 2017 року (а.с.13-14), за якою позивач передав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 82000 доларів США, а відповідачі зобов`язались повернути ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 197000 (115000 + 82000) доларів США до 11 квітня 2019 року».

У п.5.13 рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2021 року у справі № 359/10308/20 зазначено, що зі змісту письмового розрахунку, викладеного в заяві про зміну розміру позовних вимог, вбачається, що у зв`язку неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором позики у відповідачів виникла пеня в розмірі 2 437 325 доларів США. Цей розмір неустойки в 14 разів перевищує борг по поверненню позики. Стягнення пені в такому великому розмірі не кореспондується з принципами справедливості та розумності, які згідно з п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України також відносяться до загальних засад цивільного законодавства. Тому розмір пені, яка виникла у відповідачів, належить зменшити до розміру боргу по поверненню позики, що становить 165 852 долари США.

Зазначене судове рішення було оскаржено ОСОБА_3 до Київського апеляційного суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.05.2022 року у справі № 359/10308/20 апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в загальному розмірі 334 192 (триста тридцять чотири тисячі сто дев`яносто два) долари США, що складається з боргу по поверненню позики в розмірі 167 096 доларів США та пені в розмірі 167 096 доларів США. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Зокрема, у постанові колегія суддів апеляційного суду зазначила наступне:

«Сума основної заборгованості, які підлягає стягненню із відповідачів становить 167 096 дол. США 4).

Розрахунок розміру пені, яка підлягає стягненню із відповідачів у відповідності до умов договору, колегія суддів приймає до уваги, при цьому зауважує наступне.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення позики чи сплати процентів за позикою) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Визначений у розрахунку ОСОБА_1 розмір пені більше ніж в 10 разів перевищує суму основного зобов`язання - 2 664 117 дол. США.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, у постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 185/1265/17, від 28 травня 2020 року у справі № 355/680/17, від 15 грудня 2020 року у справі № 754/136/16, від 15 квітня 2020 року у справі № 367/3875/16-ц, від 29 вересня 2021 року у справі № 756/1853/15-ц.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість зменшення нарахованої позивачем пені на підставі ч. З ст. 551 ЦК України, враховуючи, що розмір пені більший за суму основного зобов`язання більше ніж у 10 разів та визначити її в сумі, яка відповідає сумі основного зобов`язання - 167 096 дол. США.».

Постановою Верховного Суду від 27.03.2023 року у справі № 359/10308/20 касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишено без змін.

15.03.2023 року державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 71305018 за заявою стягувана - ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 359/10308/20, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 26.01.2023 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 боргу за договором позики у розмірі 334 192,00 доларів США.

З огляду на наведене вимоги позивача про стягнення боргу у розмірі 167 096 доларів США та стягнення пені в розмірі 2 592 616 доларів США уже були предметом судового розгляду, і відносно зазначених правовідносин наявне судове рішення, яке набрало законної сили та на даний час перебуває на виконанні Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до ч.5 п.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Відтак, враховуючи ту обставину, що наявне судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, сторона відповідачів просить суд закрити провадження у даній справі.

17.02.2025 на адресу суду позивачкою ОСОБА_1 надіслано заяву, в якій просить прийняти уточнену позовну заяву до розгляду та врахувати зміну предмета позову. Розглядати справу просить з урахуванням уточнених позовних вимог.

Згідно уточненої позовної заяви про стягнення боргу за договором позики, позивачка в резолютивній частині такої просить:

-стягнути солідарно зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , неустойку за прострочення виконання зобов`язань з повернення позивачеві позичених коштів за Договором позики від 11 жовтня 2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди №1 від 05 квітня 2018 року в період з 25 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року в сумі 1 119 235 (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять п`ять) доларів США;

-стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , понесені нею та документально підтверджені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп., а загалом 18 540 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок) грн. 00 коп.

В обгрунтування заяви зазначає, що в даній справі є преюдиційними факти, встановлені Київським апеляційним судом в постанові від 20.12.2022 року у справі № 359/10308/20, а саме: факт наявності між сторонами позикових відносин за Договором позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди №1 від 05.04.2018 року; факт порушення відповідачами їхніх зобов`язань з повернення позивачеві позичених коштів; розмір залишку неповернутої частини позичених відповідачами коштів складає 167 096 доларів США; за порушення відповідачами їхні зобов`язань з повернення позивачеві позичених коштів договором позики встановлена відповідальність у вигляді пені з розрахунку 2,0% (два відсотки) від простроченої повернення суми позики за кожен день прострочення. Незважаючи на набрання постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2022 року законної сили, відповідачі свого обов`язку з повернення боргу у визначеному судовим рішенням обсязі не виконали, і до виконання навіть не приступали. Неповернутою так і залишилася встановлена постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2022 року сума в розмірі 167 096 доларів США.

В абз.2 п.1 Договору позики встановлено відповідальність відповідачів (в договорі «Позичальники») за прострочення будь-якого з термінів часткових повернень та остаточного розрахунку за договором позики у вигляді солідарної сплати на користь позивача (в договорі «Позикодавця») пені з розрахунку 2,0% від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення.

В позові, за яким було відкрито провадження у справі № 359/10308/20, з урахуванням подальших уточнень, позивачка просила, крім іншого, стягнути на свою користь з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неустойку за прострочення зобов`язання в період з 12 вересня 2018 року по 25 березня 2021 року. За цією позовною заявою позивачка вимагатиме стягнення на свою користь з відповідачів неустойки за прострочення зобов`язання з повернення неповернутої частини позичених коштів в сумі 167 096 доларів США в період з 25 березня 2021 року. При цьому, враховується норма п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, період нарахування неустойки у вигляді пені за невиконання відповідачами їхнього зобов`язання з повернення позивачеві позичених коштів в сумі 167 096 доларів США буде обмежений датою 23.02.2022 року.

Період прострочення з 25.03.2021 року по 23.02.2022 року; прострочення сплатою, сума поточних платежів (наростаючим підсумком) - 167 096 доларів США; 2,0 відсотки від простроченої суми (2х2,00)/100,00% - 3 341 доларів США, кількість днів прострочення - 335, сума пені 1 119 235 доларів США. Тож, розмір належної до стягнення з відповідачів на користь позивача встановленої сторонами в Договорі позики неустойки за прострочення виконання зобов`язання в період з 25 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року складає 1 119 235 доларів США. При цьому, з приводу стягнення грошових коштів, розмір яких визначено в іноземній валюті, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 15 березня 2018 року у справі №638/1841/14-ц (провадження №61-5676св18) виклав наступний правовий висновок, відповідно до якого «згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України». З огляду на таку правову позицію суду касаційної інстанції, в цьому позові позивач просить стягнути з відповідачів 1 119 235 доларів США, саме в іноземній волюті долари США. Задля визначення ціни позову, позивач змушена розрахувати гривневий еквівалент належної до стягнення з відповідачів на її користь суми коштів, як результат від множення визначеної позивачем належної до стягнення на її користь суми в іноземній валюті (доларах США) на офіційний курс Національного банку України цієї валюти в українських гривнях. 1 119 235 доларів США х 41,6299 грн. = 46 593 641 грн. 13 коп. Таким чином, ціна позову становить 46 593 641 грн. 13 коп.

25.02.2025 року на адресу суду надійшли заперечення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на заяву позивачки ОСОБА_1 про зміну предмета позову (уточнену позовну заяву), в яких зазначає наступне.

В уточненій позовній заяві від 17.02.2025 року ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачів солідарно неустойку за прострочення виконання зобов`язань з повернення позики за Договором позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.04.2018 року за період з 25.03.2021 року по 23.02.2022 року в сумі 1 119 235 доларів США, тобто за той період часу, коли на розгляді у Бориспільському міськрайонному суді Київської області, а згодом і в Київському апеляційному суді перебувала справа № 359/10308/20, предметом у якій була, зокрема, вимога ОСОБА_1 про солідарне стягнення з відповідачів неустойки за прострочення виконання зобов`язання згідно Договору позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.04.2018 року. Як вже зазначалось відповідачами, згідно вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення позики за Договором позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від

05.04.2018року судами було ухвалено рішення, яке набрало законної сили і яке позивачкою було пред`явлено до примусового виконання.

З огляду на наведені норми закону та практику Верховного Суду, ОСОБА_1 втратила право на нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань з повернення позики за Договором позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.04.2018 року з моменту її звернення з позовом у Бориспільський міськрайонний суд Київської області до відповідачів про стягнення заборгованості та пені за прострочення виконання зобов`язання за вказаним Договором позики, а саме з грудня 2020 року. Відтак, враховуючи наведене, а також наявні у матеріалах справи докази, сторона відповідача просить суд закрити провадження у справі, відповідно до ч.5 п.1 ст. 255 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але попередньо подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, попередньо подавши до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу під час розгляду даної справи не здійснювався.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту норми вказаної статті, вбачається, що змінити підставу або предмет позову позивач може тільки до початку розгляду справи по суті.

Верховний Суд у своїх рішеннях відзначає, що під підставами позову, які згідно із ст.49 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Так, якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги позивачкою змінено, однак підстави позову залишені такі ж, як і пред`явлені під час подачі первісного позову до суду.

За таких обставин, суд вважає, що заява позивачки про зміну предмету позову відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України, оскільки позивачка своєю заявою змінила тільки предмет, а не підстави позову.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

Згідно Договору позики від 11 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 (далі Позикодавець) з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (надалі «Позичальники»), як солідарні боржники, з іншої сторони (разом та окремо далі за текстом «Сторона» або «Сторони»), діючи свідомо, добровільно та згідно із власним вільним волевиявленням і внутрішньою волею, розуміючи значення своїх дій, обізнані з положеннями норм статтей 1046-1051 ЦК України та згодні на їх застосування до передбачених цим умов чинності, правомірності та дійсності правочинів, а також норм ст.ст. 215-234 ЦК України щодо недійсності правочинів і заперечуючи наявність обставин, що могли б зумовити таку недійсність, керуючись взаємною згодою та діючим законодавством України, однаково сприймаючи значення, умови цього правочину та його правові наслідки, уклали цей договір про наступне:

Позикодавець передав у власність Позичальників 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США («Предмет Позики»), а Позичальники прийняли ці кошти і зобов`язалися повернути Позикодавцю 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США не пізніше 11 квітня 2018 року частинами (з ростроченням) в такому порядку та строки: не пізніше 11 листопада 2017 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 грудня 2017 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 січня 2018 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 лютого 2018 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 березня 2018 року 2 500 доларів США; не пізніше 11 квітня 2018 року 102 500 доларів США.

В разі порушення будь-якого із вказаних вище термінів часткових повернень або остаточного розрахунку Позичальники повинні сплатити на користь Позикодавця неустойку у вигляді пені в розмірі 2,0% (два відсотки) від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення, а також відшкодувати Позикодавцеві завдані таким порушенням Позичальників матеріальні збитки та моральну шкоду.

З метою забезпечення виконання відповідачами їх зобов`язань за вказаним вище Договором позики, 11 жовтня 2017 року було укладено Договір іпотеки, посвідчений 11 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за № 6586, згідно якого ОСОБА_5 , в подальшому іменований «Іпотекодержатель», з однієї сторони, та ОСОБА_2 , в подальшому іменована «Іпотекодавець», з другої сторони, разом по тексту договору іменовані «Сторони», а кожен окремо «Сторона», діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами чинного закондавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема з вимогамим щодо недійсності правочину), визнаючи що не було ніякого обману, насильства, погроз та інших навмисних дій, які б впливали на їх волевиявлення, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, маючи на меті реальне настання правових наслідків, уклали цей Договір про наступне:

2.1. В забезпечення виконання Основного зобов`язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належні їй на праві власності:

2.1.1. житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 949,4 (дев`ятсот сорок дев`ять цілих чотири десятих) кв.м. (надалі «житловий будинок» - «предмет іпотеки 1».

Сторони оцінюють Предмет іпотеки в 6 000 000 (шість мільйонів) гривень 00 копійок.

2.2.1. земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, що розташована за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, площею 0,38 га, кадастровий номер :01:018:0094, цільове призначення земельної ділянки- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка (надалі «земельна ділянка», - «Предмет іпотеки 2»).

Сторони оцінюють Предмет іпотеки в 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок.

Згідно договору відступлення права вимоги за Іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим Стрельченко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11 жовтня 2017 року за реєстровим №6586, 11 жовтня 2017 року ОСОБА_8 , далі Первісний Іпотекодержатель, та ОСОБА_1 , далі Новий іпотекодержатель, від імено якого дії гр. ОСОБА_6 , уклали цей договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором про задоволення вимог іпотекодержателя (надалі іменується Договір) про наступне:

1.Первісний іпотекодержатель передав Новому іпотекодержателю, а Новий іпотекодержатель прийняв від Перівсного іпотекодержателя всі права та обов`язки Первісного іпотекодержателя за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим Стрельченко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11 жовтня 2017 року за реєстровим №6586 (далі Іпотечний договір), який був укладений в забезпечення виконання зобов`язання за Договором позики, укладеного 11 жовтня 2017 року між Первісним іпотекодержателем та позичальниками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за умовами якого Боржники зобов`язані повернути Первісному іпотекодержателю грошові кошти в сумі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США в строк до 11 квітня 2018 року.

05 квітня 2018 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (далі за текстом іменуватиметься як «Позикодавець»), від імені та в інтересах якої згідно довіреності діє її представник ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та в подальшому за тектом іменуватимуться як «Сторони», з іншої сторони, уклали Додаткову угоду №1 до Договору позики від 11 жовтня 2017 року та Договору іпотеки від 11 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. за реєстровим № 6586, згідно якої встановили наступне.

1.Додатково до коштів в сумі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) доларів США, переданих позичальникам за Договором позики від 11 жовтня 2017 року (за яким Позикодавець набула прав первісного кредитора на підставі Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, 11 жовтня 2017 року (за яким Позикодавець набула прав первісного кредитора на підставі Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, 11 жовтня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Киїівського міського нотаріального округу Стельченко О.В. за реєстровим №6589, та відповідно до сукупності положень норм п.1 ч.1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, ч.ч.1,3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку»), безпосередньо перед підписанням Сторонами цієї Додаткової угоди №1, Позикодавець через свого представника передала, а Позичальники прийняли ще 82 000 (вісімдесят дві тисячі) доларів США.

2.Факт одержання цих грошей саме у вказаному розмірі вичерпно підтверджується фактом підписання Сторонами цієї Додаткової угоди №1 і будь-якого іншого доказування не потребує.

3.Всього за Договором позики від 11 жовтня 2017 року, з урахуванням цієї Додаткової угоди №1, Позичальники одержави від Позикодавця в позику 197 000 (сто дев`яносто сім тисяч) доларів США, остаточний строк повернення яких Сторони домовилися розстрочити ще на один рік до 11 квітня 2019 року, і які, виходячи з гіпотези ч.2 ст. 1050 ЦК України, Позичальники зобов`язуються повернути Позиколавцю частинами (з розстроченням) в порядку та строки, визначені Сторонами в новій редакції пункту 1 Договору позики.

4.У зв`язку зі збільшенням загальної суми та додатковим розстроченням повернення Позичальниками позикодавцю позичених коштів, із укладенням цієї Додаткової угоди №1 Сторони домовилися внести до Договору позики від 11 жовтня 2017 року та до Договору іпотеки від 11 жовтня 2017 року, посвідченого ПН КМНО Стрельченко О.В. за № 6586, такі зміни:

3.1. Викласти абз.1 пункту 1 Договору позики від 11 жовтня 2017 року в наступній редакції:

«1. Позикодавець ОСОБА_1 передала у власність Позичальників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 197 000 (сто дев`яносто сім тисяч) доларів США, а Позичальники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прийняли ці кошти і солідарно зобов`язуються повернути Позикодавцю 197 000 (сто дев`яносто сім тисяч) доларів США («Предмет Позики») не пізніше 11 квітня 2019 року частинами (з розстроченням) в такому порядку та строки:

-11 квітня 2018 року 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США;

-11 травня 2018 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 червня 2018 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 липня 2018 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 серпня 2018 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 вересня 2018 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 жовтня 2018 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 листопада 2018 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 грудня 2018 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 січня 2019 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 лютого 2019 року -3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 березня 2019 року 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США;

-11 квітня 2019 року 143 500 (сто сорок три тисячі п`ятсот) доларів США.

Як зазначила позивачка, відповідачами у виконання умов Договору позики їй було здійснено наступні часткові повернення коштів, а саме: 11 листопада 2017 року на суму 2 500 доларів США; 13 грудня 2017 року на суму2 500 доларів США; 29 січня 2018 року на суму 2 500 доларів США; 12 лютого 2018 року на суму 5 000 доларів США; 05 квітня 2018 року на суму 2 500 доларів США; 14 травня 2018 року на суму 3 500 доларів США; 20 липня 2018 року на суму 10 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 647,2344 грн. за 100 доларів США становило 378 доларів США; 21 липня 2018 року на суму 9 980 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 647,2344 грн. за 100 доларів США становило 377 доларів США; 25 липня 2018 року на суму 10 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 658,3191 грн. за 100 доларів США становило 376 доларів США; 27 липня 2018 року на суму 9 950 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 665,4112 грн. за 100 доларів США становило 373 доларів США; 31 липня 2018 року на суму 10 000 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 675,5214 грн. за 100 доларів США становило 374 доларів США; 10 серпня 2018 на суму 9 950 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 711,1393 грн. за 100 доларів США становило 367 доларів США; 21 серпня 2018 року на суму 9 950 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на рівні 2 769,6680 грн. за 100 доларів США становило 359 доларів США; 08 вересня 2018 року на суму 5 800 доларів США; 21 вересня 2018 року на суму 3 000 доларів США. Неповернутою залишилась сума позичених відповідачами коштів в розмірі 167 096 доларів США.

У зв`язку з неповним погашення відповідачами боргу за Договором позики, позивачка ОСОБА_1 у грудні 2020 року зверталася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 про сягнення боргу за Договором позики.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в загальному розмірі 416 036 доларів США, що складається з боргу по поверненню позики в розмірі 165 852 доларів США, боргу по сплаті процентів за користуванні позикою в розмірі 74 315 доларів США, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 10017 доларів США та пені в розмірі 165852 доларів США.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення боргу за договором позики в більшому розмірі відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 547 гривень 22 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 533 гривень 16 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 547 гривень 22 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 533 гривень 16 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 547 гривень 22 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 533 гривень 16 копійок.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в загальному розмірі 334 192 (триста тридцять чотири тисячі сто дев`яносто два) долари США, що складається з боргу по поверненню позики в розмірі 167 096 доларів США та пені в розмірі 167 096 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 996 (дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 996 (дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1465 (одна тисяча чотириста шістдесят п`ять) грн. 43 коп.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2023 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишено без змін.

Поновлено виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.

15.03.2023 року державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71305018 за заявою стягувача ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №359/10308/20, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 26.01.2023 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 боргу за договором позики у розмірі 334 192 доларів США.

Позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного права у зв`язку з невиконанням умов договору позики відповідачами.

Так, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Як вбачається з уточненої позовної заяви від 17.02.2025 року, позивачка просить суд стягнути з відповідачів солідарно неустойку за прострочення виконання зобов`язань з повернення позики за Договором позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.04.2018 року за період з 25.03.2021 року по 23.02.2022 року в сумі 1 119 235 доларів США, тобто за період часу, коли на розгляді у Бориспільському міськрайонному суді Київської області, а згодом і в Київському апеляційному суді перебувала справа № 359/10308/20, предметом у якій була, зокрема, вимога ОСОБА_1 про солідарне стягнення з відповідачів неустойки за прострочення виконання зобов`язання згідно Договору позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.04.2018 року.

Як встановлено, згідно вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення позики за Договором позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.04.2020 року, судами були ухвалені відповідні рішення, які набрали законної сили, і на виконання яких були видані виконавчі листи, пред`явлені ОСОБА_1 до примусового виконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), зазначено, що: «здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання мас додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредиторам, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договорам, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставного майна під час виконання судового рішення. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів».

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постановах: від 28 жовтня 2020 року у справі № 362/3054/14-ц (провадження № 61-17992св19), від 05 листопада 2020 року у справі № 711/5482/18 (провадження № 61-22738св19).

Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-1 Оце 18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договорам строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договорам проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов 'язання».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на наведені норми закону та практику Верховного Суду, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 втратила право на нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань з повернення позики за Договором позики від 11.10.2017 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.04.2018, з моменту її звернення з позовом у Бориспільський міськрайонний суд Київської області до відповідачів про стягнення заборгованості та пені за прострочення виконання зобов`язання за вказаним Договором позики, а саме з грудня 2020 року.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно норм частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому понесені позивачкою судові витрати не підлягають до відшкодування відповідачами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 90, 95, 258-259, 264-265, 268, Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 3: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя