КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/4776/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5316//2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бебешка М.М.,-

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просила: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунувся від спілкування з дітьми. Матеріальної допомоги на утримання синів не надає, не піклується про їх фізичний стан і духовний розвиток.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2024 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27 березня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5 000 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

На адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі апелянта та її представника.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання синів.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що із 02 лютого 2017 року по 11 червня 2021 року сторони перебували у шлюбі.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні спільних синів, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Діти постійно проживають із позивачем. ОСОБА_2 веде антисоціальний спосіб життя, притягувався до адміністративної відповідальності.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано: психолого-педагогічну характеристику вихованця Білоцерківського закладу дошкільної освіти № 2 «Берегиня» ОСОБА_5 ; характеристику учня 2-А класу Білоцерквської гімназії-початкової шкоди № 6 «Перспектива» ОСОБА_3.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши надані докази у їх сукупності, правильно вважав, що позивачем не доведено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по виховуванню дітей.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Так, до матеріалів справи долучено копію рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 08 жовтня 2024 року.

Відповідно до якого, ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання і утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , тому позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх дітей є доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей.

Колегія суддів вважає вказане рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 08 жовтня 2024 року таким, що зроблено без достатнього з`ясування всіх обставин, недостатньо обґрунтованим та мотивованим.

При вирішення спору, суд першої інстанції вірно вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, взявши до уваги надані докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки ОСОБА_2 щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє бажання спілкуватися із дітьми та приймати участь у їх вихованні, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не надано достатніх доказів для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 07 листопада 2024 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 24 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко