№ 2-з/183/28/25

У Х В А Л А
24 березня 2025 року м. Самар
20 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Долма» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про забезпечення позову, в якій просить:
- заборонити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо зазначеної земельної ділянки, спрямовані на зміну цільового призначення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини;
Заяву подано представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Долма» адвокатом Удовицьким Євгенієм Миколайовичем.
Заява розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.
Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до нижченаведеного.
Із позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено такі позовні вимоги:
- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 28.03.2023 № 1131/5 «Про задоволення скарги», прийнятий за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 21.07.2022 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.07.2022 року за № СК-1367-22. 2.
Встановлено, що 21 жовтня 2024 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява позивача ТОВ «Долма», в інтересах якого діє представник адвокат Удовицький Є.М., у якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом:
- заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо зазначеної земельної ділянки, спрямовані на зміну цільового призначення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини;
- заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим особам, наділеними функціями державного реєстратора, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією припинення, анулювання, відміною, скасування речових прав щодо вищезазначеної земельної ділянки.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2024 року, яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року залишена без змін, у задоволенні заяви ТОВ «Долма» про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2024 року відмовлено у прийняті до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Долма» про зміну предмета позову, однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року вказана ухвала була скасована та справа була направлена для продовження розгляду.
Залишаючи без змін хвалу суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову від 22 жовтня 2024 року, Дніпровський апеляційний суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до суду та подаючи заяву про зміну предмета позову, самостійно визначає яке його право та охоронюваний законом інтерес порушено відповідачем, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час розгляду заяви, вимоги щодо визнання права користуванню земельною ділянкою заявлені не були, однак враховуючи, що ухвала якою було відмовлено у прийнятті заяви про зміну предмету позову скасована та направлена для продовження розгляду, то Товариство не позбавлено права звернутись до місцевого суду із заявою про забезпечення позову з урахуванням зміни предмету позову.
Враховуючи наведені вище обставини, позивач скористався своїм правом на повторне звернення до суду з заявою про забезпечення позову.
Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, за змістом наведених вище статей, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Зміст і форма заяви про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту намарно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і находяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150ЦПК України).
При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.
При цьому, позовна заява ТОВ «Долма» з урахуванням заяви про зміну предмета позову містить вимогу про визнання за позивачем права користування (оренди) зазначеною земельною ділянкою.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову заявник, серед іншого, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.
Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.
В той же час, процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.
Таким чином, суд приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту є недоцільним та неспівмірним із заявленими позовними вимогами.
Підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.
В той же час, заява в частині поновлення та зупинення провадження у даній справі не розглядалася, оскільки зазначена вимога не стосується питання про забезпечення позову у цивільній справі та може бути розглянута тим складом суду, у провадженні якого перебуває дана цивільна справа.
У зв`язку з чим, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Долма» про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 260-261, 354 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Долма» про забезпечення позову відмовити.
Зустрічне забезпечення не застосовується.
Учасник справи може звернутися до суду з мотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у відповідності до ст. 158 ЦПК України.
Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайного направити заявнику та для виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Судом роз`яснюється, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, за невиконання ухвали про забезпечення позову у встановлений судом строк, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом трьох років з наступного дня після постановлення ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, я кщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано 24 березня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький