Провадження № 2/521/280/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння та вселення посилаючись на наступні обставини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.1992р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що зареєстрований відділом ЗАГС Овідіопольського райвиконкому Одеської області.

19.12.2005р. він та ОСОБА_2 вирішили придбати квартиру у новобудові та відповідач ОСОБА_2 уклала договір про дольову участь в будівництві житла №3-06/40-03 з промислово-будівельною групою «Інтострой», відповідно до якого відповідач придбала квартиру загальною площею 100,71кв.м., кількість кімнат три на шостому поверсі будинку АДРЕСА_1 . В той самий день було підписано додаток №1 до договору про пайову участь в будівництві житла, укладеного 19.12.2005р., в якому викладені вимоги щодо якості та стану квартири на час її передачі пайщику.

Відповідно до п.3.1 договору про дольову участь в будівництві житла від 19.12.2005р. визначена вартість пайової участі в будівництві квартири ОСОБА_2 склала 289893,74 грн., що еквівалентно 57404,70дол.США на час укладання договору, виходячи з вартості одного квадратного метра житла в еквіваленті 570дол.США.

Вказані кошти ними було внесено на рахунок підприємства 28.12.2005 р. за прибутковим касовим ордером № 517. Будівництво житла здійснювалося на протязі п`яти років.

11.11.2010 р. квартира АДРЕСА_2 за актом прийому-передачі квартири від 11.11.2010р. була передана промислово-будівельною групою «Інтострой» ОСОБА_2 , після чого на протязі року сторони зробили в квартирі ремонт та вселилися в неї в 2011 році.

19.12.2017 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано.

Незважаючи на припинення шлюбних відносин, позивач включно до 2021р. мав доступ до спільної квартири, мав у користуванні окрему кімнату, в якій зберігав особисті речі.

У серпні-вересні 2022р. позивач запропонував відповідачу свій варіант добровільно поділити майно подружжя, однак запропонований варіант її не влаштував і вона змінила замок у квартирі та від подальшого спілкування відмовилася.

Згідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №349217321 від 05.10.2023р. власником квартири з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 100 загальною площею 98,4кв.м., житловою площею 52,2кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 з 31.03.2011р. є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 17.03.2011р. Право власності відповідача на спірну квартиру зареєстроване під час шлюбу з позивачем, а отже квартира є спільним сумісним майном подружжя. Будь-якої письмової згоди на відчуження ні під час шлюбу, ні після його розірвання в будь-який спосіб позивач не надавав.

В серпні 2023р. позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про поділ майна квартири та виявив, що на час подачі позову спірна квартира виведена зі спільного майна подружжя та відповідачем передана як частка в статутному фонді ТОВ «ОЛК 2022».

02.09.2022р. за актом приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 1550, 1551, виданого 02.09.2022р., видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Т.А. та протоколу загальних зборів, серія та номер 1540, 1541, виданого 02.09.2022р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., ОСОБА_2 передана квартира, як частка у статутному фонді ТОВ «ОЛК 2022». Запис про право власності ОСОБА_2 в реєстрі прав на нерухоме майно погашене 29.09.2022р. на підставі перенесеного до новоствореного ОНМ.

На думку позивача, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Т.А. повинна була відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла в якості керівника ТОВ «ОЛК 2022», в посвідченні акту приймання-передачі нерухомого майна, а саме спірної квартири, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ОЛК 2022» 02.09.2022р. та у посвідченні підписів у протоколі загальних зборів ТОВ «ОЛК 2022» «Про визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників товариства» у зв`язку з відсутністю згоди письмової, нотаріально посвідченої згоди позивача на відчуження майна.

Після передачі ОСОБА_2 спірної квартири, як частки, в статутний капітал ТОВ «ОЛК 2022», власником вказаної квартири на підставі рішення державної реєстрації державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. 29.09.2022р. стало ТОВ «ОЛК 2022». Припинення власності (реєстрації переходу права власності повне відчуження) від ОСОБА_2 до ТОВ «ОЛК 2022» було зареєстроване державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. 29.09.2022р.

Державний реєстратор Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. здійснив реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ОЛК 2022» 02.09.2022р. не перевіривши наявності письмової нотаріально посвідченої згоди позивача ОСОБА_2 на відчуження вказаного майна.

В подальшому ОСОБА_2 передала частку у статутному капіталі ТОВ «ОЛК 2022» іншому учаснику товариства ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу частки майнових прав від 09.09.2023р., укладеному у простій письмовій формі.

20.07.2023р. рішенням загальних зборів ТОВ «ОЛК 2022» зменшено статутний капітал, підписи на якому були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М.

За актом прийому-передачі 20.07.2023р. №3537, 3538 ТОВ «ОЛК 2022», від імені якого діяв ОСОБА_4 , було передано майно квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_3 , яка є донькою сторін та яка була обізнана про те, що вказана квартира є спільним майном подружжя, оскільки придбана у шлюбі позивача та ОСОБА_2 , була свідком спільного та роздільного проживання сторін у квартирі та свідком проведення ремонтних робіт у квартирі.

Позивач звертався до правоохоронних органів з проханням внести відомості в ЕРДР щодо вчинення проти нього злочину, однак до теперішнього часу питання по суті не вирішено, триває перевірка.

Відповідачі не визнають право власності позивача на частку у спільному сумісному майні подружжя і, крім того, йому обмежено доступ до вказаної квартири з 2022 року, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на викладене, позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 98,4кв.м., житловою площею 52,2кв.м.; витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 98,4кв.м., житловою площею 52,2кв.м.; вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 98,4 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м. та стягнути понесені судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх передчасність та на неефективність способу захисту.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, сповіщалася за вказаною в матеріалах справи адресою.

Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Т.А. в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступних висновків.

Сторонами не заперечується, що 28.03.1992 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом ЗАГС Овідіопольського райвиконкому Одеської області, актовий запис №18, який було розірвано 19.12.2017 р., про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу та копія свідоцтва про його розірвання. (т.1 а.с.10,14)

19.12.2005 р. ОСОБА_2 (надалі пайовик) уклала договір про дольову участь в будівництві житла №3-06/40-03 з промислово-будівельною групою «Інтострой» (надалі підприємство), відповідно до якого відповідач зобов`язалася прийняти дольову участь у будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 шляхом фінансування цього будівництва в обсязі та порядку, передбачених цим договором, а підприємство зобов`язалося побудувати житловий будинок та після прийняття житлового будинку до експлуатації, передати у власність пайовику квартиру, вартість якої пропорційна сумі дольової участі пайовика в будівництві житлового будинку та відповідає вимогам, вказаним в ст.2 договору.

Згідно п.п.2.1.1., 2.1.2. ст.2 договору загальна площа квартир після закінчення будівництва житлового будинку повинна складати 100,71кв.м., кількість кімнат три на шостому поверсі, секція № 3, будівельний номер квартири АДРЕСА_5 .

19.12.2005 р. між ОСОБА_2 та промислово-будівельною групою «Інтострой» підписано додаток №1 до договору про пайову участь в будівництві житла, укладеного 19.12.2005р., в якому викладені вимоги щодо якості та стану квартири на час її передачі пайовику. (т.1 а.с.71)

Відповідно до п.п.3.1., 3.3. договору про дольову участь в будівництві житла від 19.12.2005р. визначена вартість пайової участі в будівництві квартири ОСОБА_2 склала 289893,74 грн., що еквівалентно 57404,70 дол. США на час укладання договору, виходячи з вартості одного квадратного метра житла в еквіваленті 570дол.США. (т.1 а.с.11-12)

11.11.2010р. квартира АДРЕСА_2 за актом прийому-передачі квартири від 11.11.2010 р. була передана промислово-будівельною групою «Інтострой» ОСОБА_2 (т.1 а.с.13)

17.03.2011р. ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , яке видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, на квартиру АДРЕСА_6 . (т.2 а.с.171)

Згідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №349217321 від 05.10.2023р. власником квартири з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 100 загальною площею 98,4кв.м., житловою площею 52,2кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 з 31.03.2011р. є ОСОБА_2 . (т.1 а.с.15,16)

Згідно протоколу №1 установчих зборів засновників ТОВ «ОЛК 2022» від 02.09.2022р., зареєстровано в реєстрі за № 1540, 1541, обрано головою установчих зборів засновників ТОВ «ОЛК 2022» ОСОБА_2 , створено товариство з обмеженою відповідальністю та затверджено його найменування «ОЛК 2022» та обрано його директором ОСОБА_3 . Також сформовано статутний капітал товариства за рахунок: майнового внеску ОСОБА_2 , а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , та яка оцінена одноголосним рішенням засновників в грошову суму 90 000грн.; грошового внеску ОСОБА_3 у розмірі 10 000грн. за рахунок її власних грошових коштів; розподілено частки у статутному капіталі товариства наступним чином: ОСОБА_2 володіє часткою в статутному капіталі товариства у розмірі 90% номінальною вартістю 90 000грн.; ОСОБА_3 володіє часткою в статутному капіталі товариства у розмірі 10% номінальною вартістю 10 000грн. Справжність підписів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. (т.2 а.с.172).

02.09.2022р. за актом приймання-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за № 1550, 1551, між ОСОБА_2 та директором ТОВ «ОЛК 2022» в особі директора Ковальчук Катерини Сергіївни, підписи яких посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., ОСОБА_2 передала, а ТОВ «ОЛК 2022» в особі директора Ковальчук Катерини Сергіївни, прийняло нерухоме майно у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ОЛК 2022», а саме - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 . (т.2 а.с.173)

Запис про право власності ОСОБА_2 в реєстрі прав на нерухоме майно погашене 29.09.2022р. на підставі перенесеного до новоствореного ОНМ.(т.1 а.с.16)

На підставі рішення державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. 29.09.2022р. власником спірної квартири стало ТОВ «ОЛК 2022». (т.2 а.с.196)

Припинення власності (реєстрації переходу права власності повне відчуження) від ОСОБА_2 до ТОВ «ОЛК 2022» було зареєстроване державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. 29.09.2022р..

Згідно акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «ОЛК 2022», укладеному 09.09.2022 р. за №1568, 1569 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підписи яких посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., у зв`язку з укладенням 09.09.2022р. договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ОЛК 2022», ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняла частку у статутному капіталі ТОВ «ОЛК 2022» у розмірі 90%, яка в грошовому еквіваленті становить 90000 грн. (т.2 а.с.24)

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 до ТОВ «ОЛК 2022» від 20.07.2023р. остання просила виключити її зі складу учасників (засновників) ТОВ «ОЛК 2022». (т.2 а.с.51)

Згідно заяви нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 20.07.2023р., який на підставі протоколу №1/18-07 загальних зборів учасників ТОВ «ОЛК 2022» від 18.07.2023р., увійшов до складу учасників товариства, а ОСОБА_3 з 18.07.2023р. була звільнена з посади директора товариства, він надав згоду на виключення зі складу засновників (учасників) ТОВ «ОЛК 2022» ОСОБА_3 . (т.2 а.с.42, 52)

Згідно протоколу №1/20-07 загальних зборів учасників ТОВ «ОЛК 2022» від 20.07.2023р. виключено зі складу учасників товариства ОСОБА_3 на підставі поданої нею заяви про вихід зі складу учасників товариства з передачею їй майнового внеску із статутного капіталу товариства. (т.2 а.с.176)

За актом прийому-передачі №3537, 3538 20.07.2023р. ТОВ «ОЛК 2022», від імені якого діяв ОСОБА_4 , було передано майно квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_3 (т.2 а.с.175)

26.07.2023р. державним реєстратором виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області Скакун С.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 . (т.2 а.с.190,197,199)

Згідно рішення учасника №1/28-07 ТОВ «ОЛК 2022» від 28.07.2023р. змінено назву товариства на товариство з обмеженою відповідальністю «МАЙ БАС». (т.2 а.с.63)

Згідно акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «МАЙ БАС» №4512, 4513 від 05.09.2023р. ОСОБА_4 передав а ОСОБА_3 прийняла частку у статутному капіталі ТОВ «МАЙ БАС» у розмірі 33%, яка в грошовому еквіваленті становить 1650 грн.. (т.2 а.с.134)

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Згідно ч.ч.1,3 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст.65 СК України).

Згідно до ст.372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2024 р. у справі №569/4484/22 зазначено, що придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно було придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття)

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя котами або працею в набутті майна. Визначаючи право спільної сумісної власності подружжя, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. (Постанова Верховного Суду від 24.01.2020р. у справі №546/912/16-ц)

В матеріалах справи відсутні докази внесення позивачем грошових коштів згідно умов договору про дольову участь в будівництві житла від 19.12.2005р., а довідка з місця роботи позивача свідчить про те, що він з 01.10.2010р. працює на посаді начальника групи котелень будинкоуправління №2 та отримує заробітну плату за період 2023 року. (т.1 а.с.67)

Також в матеріалах справи відсутні докази проведення ремонту в спірній квартирі та проживання у ній відповідача, який зареєстрований зовсім за іншою адресою. (т.1 а.с.22)

У постанові Верховного Суду від 05.01.2024р. зазначено, що віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ. Тому констатація цієї обставини як позовної вимоги не є належним способом захисту права.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024р. у справі №523/14489/15-ц вимога про встановлення об`єкта нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя не є належним способом захисту в порядку цивільного провадження, визначеними ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України.

Таким чином суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 загальною площею 98,4 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м.

Щодо неправомірних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. при посвідченні підписів в акті приймання передачі нерухомого майна суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.55,78 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, яке відчужується. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблено певною особою. Відповідно при засвідченні справжності підписів на документах не відбувається перевірка нотаріусом належності частки на праві власності особі, яка її відчужує, правомочності щодо такого передання, згоди другого з подружжя, тощо.

Таким чином нотаріальне посвідчення договору та засвідчення справжності підписів на документах є різними нотаріальними діями за спектром функцій, які виконує нотаріус, а також за змістом.

У постанові Верховного Суду України від 22.05.2018р. у справі №910/12258/17 зазначено, що акти приймання-передачі не мають ознак правочину у розумінні ст.202 Цивільного кодексу України, є лише первинними документами, тому не підлягають визнанню недійсними.

Позивачем не надано доказів на оскарження дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. щодо посвідчення підписів в акті приймання-передачі нерухомого майна від 02.09.2022 р. та протоколі загальних зборів від 02.09.2022р. або рішення державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. щодо державної реєстрації права власності ТОВ «ОЛК 2022».

З приводу витребування нерухомого майна на користь позивача та ОСОБА_2 слід зазначити, що фактично позовні вимоги заявлені від імені відповідача ОСОБА_2 , яка не уповноважувала позивача представляти інтереси. На даний час позивач не має статусу співвласника квартири АДРЕСА_4 , а отже позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння можуть є передчасними та можуть бути пред`явленні після вирішення спору про поділ майна та визнання права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

Щодо вселення позивача у квартиру АДРЕСА_4 суд зазначає, що позивачем не додано доказів звернення до правоохоронних органів з приводу перешкоджання у користуванні спірною квартирою, в якій він не був навіть зареєстрований.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Т.А. про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння та вселення не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 69-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 317, 319, 368, 369, 372, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст.76-78, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння та вселення залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 березня 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН