Справа № 296/6784/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

17 січня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.

за участю секретаря судового засідання Годлюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.07.2021 звернулася до суду з позовом (а.с.1-2) та згідно заяви від 17.07.2021 (а.с.14-18) просила суд:

- розірвати банківський договір №004/2694905-СК від 04.08.2016, до якого було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ), із видачею банківської платіжної картки, оформлений АТ «ТАСКОМБАНК» на ім`я ОСОБА_1 ;

- закрити рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) із анулюванням сум нарахованого боргу та штрафних санкцій;

- розірвати банківський договір від 26.08.2015 №1889017 та банківський договір від 26.08.2015 №357448, укладені між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 ;

- стягнути з АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані кошти, перераховані АТ «Страхова компанія «ТАС» на банківський рахунок в АТ «ТАСКОМБАНК» на ім`я ОСОБА_1 , як суми страхової виплати, в розмірі 1230,03грн., а також збитки, завдані невиплатою страхового відшкодування та моральну шкоду в розмірі 50000,00грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.01.2018 ОСОБА_1 повідомила АТ «ТАСКОМБАНК» про викрадення належного їй майна, в тому числі картки АТ «ТАСКОМБАНК», яку було видано при відкритті карткового рахунку № НОМЕР_3 із кредитним лімітом, і подано заяву про блокування карткового рахунку.

Про злочин було повідомлено правоохоронні органи, відкрито кримінальне провадження №00000364.

ОСОБА_1 14.02.2018 подано до банку заяву про необхідність подати у кримінальне провадження №00000364 заяви про визнання АТ «ТАСКОМБАНК» потерпілою стороною внаслідок вчиненого злочину крадіжки.

АТ «ТАСКОМБАНК» листом від 12.03.2018 повідомлено позивача, що згідно службового розслідування є встановлення фактів проведення трьох успішних операцій зняття коштів з рахунку №8002/980 на загальну суму 3000грн. з використанням платіжної картки № НОМЕР_4 хх НОМЕР_5 в банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 8. Також банк рекомендував позивачу перевипустити платіжну картку.

В подальшому ОСОБА_2 подано до банку заяву про підстави звільнення її, як потерпілої від злочину, від зобов`язання сплатити збитки АТ «ТАСКОМБАНК» і просила розірвати договір карткового рахунку та закрити рахунок № НОМЕР_2 .

12.07.2021 ОСОБА_1 отримала письмову інформацію, що банк задовольнив свої збитки від злочину, утримавши із сум, перерахованих Страховою компанією «ТАС life» на картковий рахунок, відкритий на імя ОСОБА_1 , як суми страхової виплати, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 1230,03грн.

Позивач стверджує, що не вчиняла будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку, що є підставою для розірвання кредитного договору відповідно до ст.651 ЦК України.

В позовній заяві від 17.07.2021 ОСОБА_1 додатково зазначила, що вбачаються законні підстави для стягнення з відповідача коштів згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», а також стягнення збитків, завданих протиправними діями відповідача, що передбачено ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, з метою захисту прав споживача фінансових послуг ОСОБА_1 просила розірвати договір від 26.08.2015 №1889017 та банківський договір від 26.08.2015 №357448.

Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ТАСКОМБАНК» про захист прав споживачів (а.с. 24). Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В заявах від 20.02.2023, 27.02.2024 позивач просила здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечила щодо заочного розгляду справи (а.с.51,129,130).

Представник АТ «ТАСКОМБАНК» належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 15.10.2024 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30), як правонаступника позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» в частині вимог про розірвання банківського договору №004/2694905-СК від 04.08.2016, до якого було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) із видачею банківської платіжної картки, оформлений Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» на ім`я ОСОБА_1 ; закриття рахунку №8002 (№ НОМЕР_2 ) із анулюванням сум нарахованого боргу та штрафних санкцій.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового підправлення, про причини неявки суд не повідомив (а.с.223).

Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 26.08.2015 ОСОБА_1 підписала заяву- договір №357448 на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (а.с.106).

В заяві зазначено, що підписанням даної заяви ОСОБА_1 акцептує публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку, на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (п.1 договору).

Згідно п.10 заяви договору №357448 визначено, що ця заява договір підтверджує відкриття поточного рахунку № НОМЕР_6 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів, оформлення банківської платіжної картки відповідно до тарифного плану (Страховий).

Окрім того встановлено, що 04.08.2016 ОСОБА_1 підписала заяву -договір №004/2694905-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з встановленням кредитного ліміту) Кредитна картка «Велика п`ятірка» (а.с.108).

Згідно п.1 даної заяви ОСОБА_1 акцептує публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті банку, на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднується до умов договору (з усіма змінами та доповненнями, що відбудуться протягом дії цієї заяви договору).

За п.3 заяви- договору ОСОБА_1 просить банк встановити на поточний рахунок у гривні кредитний ліміт в рамках кредитного продукту Кредитна картка «Велика п`ятірка» для здійснення операцій за рахунком, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку, в межах якого має право здійснювати за рахунок наданого банком кредиту та здійснювати у відповідності до ст.1069 ЦК України кредитування рахунку в розмірі та на умовах згідно інформації наведеної у заяві договорі, та на умовах визначених договором, при цьому позивач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, інші платежі згідно умов договору.

Пунктом 2 розділу 2 «Інші умови» заяви -договір №004/2694905-СК визначено, що ця заява-договір є документом, що підтверджує відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 у валюті гривні відповідно до тарифного плану «Кредитка 2625», операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів, оформлення банківської платіжної картки.

Умовами надання та обслуговування Кредитної лінії, що є додатком №1 до заяви -договору №004/2694905-СК, підписаної позивачем, передбачено, що сплата заборгованості відбувається шляхом договірного списання з поточного рахунку.

На виконання умов заяви договору №004/2694905-СК ОСОБА_1 05.08.2016 отримала платіжну картку (а.с. 117).

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №004/2694905-СК від 04.08.2016, станом на 25.06.2020 за позичальником ОСОБА_1 рахується заборгованість: по тілу кредиту - 2656,45грн., по відсоткам 1748,94грн., штраф за період з 04.08.2016 по 25.06.2020 1700,00грн., всього 6105,39грн. (а.с.113 114).

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_7 за період з 26.08.2015 по 29.12.2023 вбачається, що на даний рахунок позивач отримувала виплати страхових сум. Із вказаного рахунку банком списано:

- 14.06.2018 - 980,63грн., призначення платежу: перерахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №004/2694905-СК від 04.08.2016;

- 26.06.2018 109,59грн., призначення платежу: перерахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №004/2694905-СК від 04.08.2016;

- 27.06.2018 139,81грн., призначення платежу: перерахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №004/2694905-СК від 04.08.2016;

- 26.07.2018 0,97грн., призначення платежу: перерахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №004/2694905-СК від 04.08.2016 (а.с.149 158).

Виписка по особовому рахунку № НОМЕР_8 клієнта ОСОБА_1 за період з 04.08.2016 по 29.12.2023 свідчить на користь того, що вищевказані суми у відповідні дати були зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором №004/2694905-СК від 04.08.2016 (а.с. 176).

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», постановою НБУ від 21.01.2004 №22 «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», яка була чинна на момент виникнення спірних правоідносин.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Приписами ст.1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У пункті 1.38 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05 квітня 2001 року № 2346-III визначено, що списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Згідно із пунктом 1.32 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платником визначається особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання (формування) документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів.

У статті 26 вказаного Закону також передбачено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та (або) третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Положеннями пунктів 1.7 , 1.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління

Національного банку України від 21.01.2004 № 22, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Інструкція) передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Платник може давати доручення про списання коштів зі свого рахунку на бланках розрахункових документів, види яких передбачені договором банківського рахунку чи іншим договором, у якому обумовлено право банку здійснювати договірне списання коштів, а також у вигляді електронного розрахункового документа, якщо це передбачено договором між ним і банком.

Пунктами 6.1, 6.5 Інструкції передбачено, що банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить на користь того, що банк вправі списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження а також у випадку передбаченому договором (договірне списання). При цьому, у договорі має бути чітко зазначено реквізити рахунку, з якого має здійснюватися договірне списання.

За обставин, що встановлені судом договірне списання коштів передбачено додатком №1 до заяви -договору №004/2694905-СК. Тобто, виключно з рахунку відкритого на виконання даного договору - №8002 банк може здійснив договірне списання коштів для погашення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, за умовами заяви- договору №357448 від 26.08.2015, договірне списання коштів з поточного рахунку № НОМЕР_6 не передбачено.

Всупереч зазначеного встановлено, що Банк самостійно, з метою погашення заборгованості за кредитним договором №004/2694905-СК від 04.08.2016 здійснив списання коштів з поточного рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_7 , що відкритий відповідно до тарифного плану (Страховий) за умовами заяви- договору №357448 від 26.08.2015.

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_7 вбачається, що банком у період з 14.06.2018 по 26.07.2018 було списано кошти в сумі 1231,00грн. на погашення заборгованості за кредитним договором №004/2694905-СК від 04.08.2016.

Будь-яких розпоряджень щодо списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_7 ОСОБА_1 банку не надавала, докази протилежного суду не надано. Договірне списання коштів з даного рахунку також не передбачено договором №357448 від 26.08.2015. Тому, здійснивши списання коштів з рахунку № НОМЕР_7 на погашення кредитної заборгованості, банк порушив вимоги ст.1066,1071 ЦК України та права позивача як споживача банківських послуг.

Враховуючи зазначене правомірними є вимоги ОСОБА_1 про стягнути з АТ «ТАСКОМБАНК» 1230,03грн.

На предмет розірвання договору №004/2694905-СК від 04.08.2016, до якого було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) та закриття рахунку № НОМЕР_1 (№8002/980) із анулюванням сум нарахованого боргу та штрафних санкцій слід зазначити наступне.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В обгрунтування вимоги про розірвання договору №004/2694905-СК від 04.08.2016, за яким здійснено кредитування рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вказала, що факт здійснення операцій за кредитним рахунком, які нею не замовлялися, завдали істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку вона має погашати, та нарахування банком плати за користування кредитними коштами, які вона не отримувала, що є підставою для розірвання кредитного договору за ст.651 ЦК України.

Як зазначає позивач 22.01.2018 вона повідомила АТ «ТАСКОМБАНК» про викрадення належного їй майна, в тому числі картки АТ «ТАСКОМБАНК», яку було видано при відкритті карткового рахунку № НОМЕР_3 із кредитним лімітом, і подала заяву про блокування карткового рахунку.

Про злочин було повідомлено правоохоронні органи, відкрито кримінальне провадження №00000364.

ОСОБА_1 19.02.2018 подано до банку заяву від 14.02.2018 про необхідність подати у кримінальне провадження №00000364 заяви про визнання АТ «ТАСКОМБАНК» потерпілою стороною внаслідок вчиненого злочину крадіжки (т.1 а.с. 180).

З матеріалів справи також вбачається, що АТ «ТАСКОМБАНК» листами від 06.02.2018 №911/56 та №1726/56 від 12.03.2018 у відповідь на звернення ОСОБА_1 повідомив, що за рахунком № НОМЕР_9 з використанням реквізитів платіжної картки, 22.01.2018 проведено три успішні операції зняття коштів на загальну суму 3000,00грн. За фактом звернення позивача 22.01.2018 платіжну картку № НОМЕР_10 , випущену до вказаного рахунку, заблоковано. Також Банк повідомив позивача, що не несе відповідальності перед клієнтом за здійснення операції з використанням платіжної картки, які були виконані із введенням ПІН -коду (т.1 а.с.179, 181).

В подальшому 02.04.2018 ОСОБА_1 знову звернулася до АТ «ТАСКОМБАНК» із заявою від 29.03.2018 згідно якої просила закрити рахунок № НОМЕР_2 , списавши суми викрадених кредитних коштів і нарахування на них, на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 00000364 від 23.01.2018 про вчинення 22.01.2018 крадіжки кредитних коштів з рахунку № НОМЕР_2 , як злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (т.1 а.с. 183).

Листом без номеру та дати банк повідомив ОСОБА_1 , що рахунок № НОМЕР_9 може бути закрито після повного погашення заборгованості за кредитною лінією (а.с.184).

Також встановлено, що 25.06.2020 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого АТ «Таскомбанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до акту прийому-передачі документів №4 до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №004/2694905-СК від 04.08.2016 року.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №004/2694905-СК від 04.08.2016, станом на 25.06.2020 за позичальником ОСОБА_1 рахується заборгованість: по тілу кредиту - 2656,45грн., по відсоткам 1748,94грн., штраф за період з 04.08.2016 по 25.06.2020 1700,00грн., всього 6105,39грн. (т.1 а.с.113 114).

Суд звертає увагу, що за обставин викладених позивачем відсутні докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, клопотання про витребування таких перед судом не заявлено. Таким чином, позивачем не доведено існування обставин, які на її думку, слугували підставою для пред`явлення вимоги щодо розірвання кредитного договору №004/2694905-СК від 04.08.2016 із анулюванням сум нарахованого боргу та штрафних санкцій.

Істотного порушення умов кредитного договору №004/2694905-СК від 04.08.2016 судом не встановлено, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню вимога про розірвання такого.

Також не підлягають до задоволення вимоги позивача про розірвання договору від 26.08.2015 №1889017 та договору від 26.08.2015 №357448, укладених з АТ «ТАСКОМБАНК», оскільки позивач не обґрунтувала наявність підстав, визначених ЦПК України, іншими нормами Закону, для розірвання договорів. Окрім того, не вбачається, що позивач з аналогічними вимогами зверталася до банку для вирішення питання в позасудовому порядку.

На предмет вимоги про стягнення моральної шкоди слід зазначити, що банком всупереч вимог Закону було списано кошти з рахунку № НОМЕР_7 (Страховий) на погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України « Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України також передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. у зв`язку із порушенням прав споживача банківських послуг.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Визначаючи, що неправомірним списанням з рахунку позивача страхових коштів, банк завдав позивачу моральних страждань у вигляді хвилювань, суд, виходячи із власного переконання, ступінь вини відповідача, тривалість порушеного права, дійшов висновку про те, що сума у розмірі 2000,00 грн. буде достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача в рахунок державного бюджету слід стягнути 908грн. судового збору.

Керуючись ст. ст.5,12,13,81, 211,258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_1 1230,03 безпідставно стягнутих коштів та моральну шкоду у розмірі 2000,00грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» в рахунок державного бюджету 908грн. судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя В. П. Маслак