справа №176/230/25
провадження №2/176/453/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Крамар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (юридична адреса: Дніпропетровська область м. Дніпро вул. Шевченка, буд. 2, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (юридична адреса: м. Київ вул. Шолуденка, буд. 1, ), з участю третіх осіб ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді від 20.01.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

Недоліки позивачем усунуто, 28.01.2025 року подано уточнену позовну заяву в якій позивач залучила до участі у справі у якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» та третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що вона є побутовими споживачем природного газу відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про рикок природного газу», а саме використовую природний газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання - АДРЕСА_1 .

Розподіл природного газу їй, як побутовому споживачу до жовтня 2023 року здійснював АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз», відповідно до «Типового договору розподілу природного газу» затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

Нарахування плати за спожитий природний газ здійснювалось згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 №203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої постановою КМУ від 01.10.2015 № 758, по формулі 7,1 куб.м. на одну зареєстровану особу.

Відповідно до постанови КМУ від 18.08.2017 № 609 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ», норму споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників для плити газової було змінено з 7.1 куб.м. на 5.4 куб.м. людино-місяць.

У лютому 2017 року на зовнішній стіні будинку за адресою АДРЕСА_3 , представниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, та обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620.

У встановленні індивідуального вузла обліку на об`єкті споживання за рахунок Оператора ГРМ позивачу було відмовлено. Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктом споживання суттєво збільшились.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що дії АТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку замість квартирних є незаконними та такими що порушують Закон України «Про захист прав споживачів», що змусило її звернутись до суду з цим позовом.

Позивач приєдналася до Типового договору постачання природного газу споживачам, оскільки споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ за адресою проживання.

Також, позивач стверджує, що проводила оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних.

Таким чином, на думку позивача, відповідачі зобов`язані були надавати послуги, які нею оплачені та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Відповідно до листа АТ «Дніпропетровськгаз» № АВ-1950-Дн/1224 від 11.12.2024 року позивачу було відмовлено у встановленні індивідуального вузла обліку за її об`єктом споживання за рахунок АТ «Дніпропетровськгаз», таким чином, на думку позивача, її право було порушене та початок строку перебігу позовної давності слід рахувати з цього моменту.

Згідно вищезазначеного листа, підставою для встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на будинку за адресою: АДРЕСА_3 , є план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, згідно якого не передбачено встановлення будинкових вузлів обліку природного газу. За вказаною адресою встановлено будинковий ВОГ. Усі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу як того вимагають норми закону.

Однак, позивач вважає, що посилання відповідача на те, що НКРЕКП було затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових ВОГ згідно Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 року, є безпідставними та такими, що не звільняють його від обов`язку встановити індивідуальний лічильник в домоволодінні позивача. Таким чином, позивач вважає, що відмова АТ «Дніпропетровськгаз» встановити йому індивідуальний лічильник, яка вбачається з його листа від 22.07.2024 року, суперечить вимогам законодавства, порушує його право, як споживача послуг по газопостачанню.

Відповідно до Постанови НКРЕКП від 29 вересня 2023 р. № 1771 АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» () зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 844, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу Іншому суб`єкту господарювання, який Отримав відповідну ліцензію. Таким іншим суб`єктом є ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Тобто, на даний час AT «Дніпропетровськгаз» не є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території.

Таким чином, на час розгляду справи, AT «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» вже не має повноважень на виконання робіт щодо встановлення індивідуального лічильника газу.

Позивач вказує на те, що ст.6 Закону №3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. З вказаної норми закону вбачається, що саме на відповідачів був покладений обов`язок встановлення лічильників газу, тому саме відповідачі повинні вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати незаконними дії АТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з метою комерційного обліку природного газу; зобов`язати ТОВ «Газорозподільні мережі України» за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача - ОСОБА_1 - квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та, за клопотанням позивача, витребувано у Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» заверені копії акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , акту приймання в експлуатацію або опломбування загальнобудинкового приладу обліку природного газу змонтованого на будинку за вище вказаною адресою.

Позивач та треті особи про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлені належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подали.

Відповідачу АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» відповідно до вимог ЦПК України, було направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи у відсутність представника відповідача не надійшло.

Відповідачу ТОВ «Газорозподільні мережі України» відповідно до вимог ЦПК України, було направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи у відсутність представника відповідача не надійшло.

10.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на позовну заяву. Відповідно відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає , що вона є побутовим споживачем природного газу за адресою квартира АДРЕСА_4 , та доказу приєднання до умов Типового договору розподілу газу немає.

У відповідності до п.1.2. та п.1.3. розділу І Типового договору, умови цього договору однакові для всіх споживачів та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРМ. Даний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього договору (акцептуванням договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно наведених доводів у позовній заяві та доданими неї доказів, Позивачем не доведено факт наявності будь яких договірних відносин між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (згідно вимог передбачених Кодексом газорозподільних систем та нормами цивільного законодавства).

Щодо незаконних дій АТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового ВОГ. Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 рокузагальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами. А отже, будь-якого порушення права позивача з боку відповідача в частині монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_3 не може бути.

Також перша позовна вимога: «Визнати незаконними дії АТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку за адресою - АДРЕСА_3 , з метою комерційного обліку природного газу» є такою, що не підлягає задоволенню з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з метою захисту свого нібито порушеного права.

Разом з відзивом представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», на виконання ухвали суду від 29.01.2025 року, надав копії наступних документів: акту №437 від 31.07.2017 року приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання за адресою: АДРЕСА_3 , листи голові ОСББ «Богуна-44» від 12.01.2017 року та від 28.07.2017 року щодо необхідності укладання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

10.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», де просить відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпропетровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - є надавачем послуг з розподілу природного газу на підставі ліцензії, виданої постановою НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» зі змінами.

Позивачка - ОСОБА_1 , є споживачем послуг з розподілу природного газу по об`єкту, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який підключений до газорозподільних систем та обліковується за особовим рахунком № НОМЕР_1 . Газові прилади, встановлені в будинку Позивачки - плита газова. Облік газу, спожитого Позивачкою здійснюється за показниками загальнобудинкового лічильника газу.

Будинок, в якому проживає Позивачка оснащений загальнобудинковим ВОГ, що не суперечить діючому законодавству та забезпечує належний облік спожитого газу.

В свою чергу, Позивачка не зверталася до Відповідача 2 з відповідною заявою та не висловлювала волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу, що також не вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

В позовній заяві Позивачка чітко зазначає, що вона зверталася саме до Відповідача-1 АТ «Дніпропетровськгаз» з заявою про встановлення індивідуального лічильника газу. І вказує, що саме Відповідач-1 відмовив їй у встановленні індивідуального лічильника. Відмова Відповідача-1 не може автоматично за замовчуванням породжувати зобов`язання Відповідача-2. Фактично, Позивачка не позбавлена можливості звернутися до ТОВ «Газорозподільні мережі України» з заявою про встановлення індивідуального лічильника, але з невідомих причин, Позивачка уникає такого звернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 10.02.2009 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . /а.с.6,7/

Позивач ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме використовує природний газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання АДРЕСА_1 .

Відповідачі є операторами ГРМ, виконавцями комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням в необхідних об`ємах (обсягах).

Листом АТ «Дніпропетровськгаз» №ЛВ-1950-Дн/1224 від 11.12.2024 року (у відповідь на звернення від 05.12.2024 року) позивачу було відмовлено у встановленні індивідуального лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки споживачі будинку вже забезпечені комерційним обліком за рахунок Оператора ГРМ та роз`яснено позивачу, що вона може встановити індивідуальний лічильник газу за власні кошти або за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. /а.с.8/

Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п.3,4,7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Згідно ст.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.

Як передбачено ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, суб`єктами цього Закону є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року; у подальшому вказаний строк було продовжено.

Розподіл природного газу побутовому споживачеві ОСОБА_1 до жовтня 2023 року здійснював АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», відповідно до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30 вересня 2015 року, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме: Розділом IV. Ціна, порядок обліку та оплати природного газу, Розділом V. Права та обов`язки споживача та Розділом VІ. Права і обов`язки постачальника. Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: споживач - фізична особа, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання.

Позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ за вказаною адресою. Дані обставини не спростовано, доказів наявності заборгованості за послуги з розподілу природного газу суду не надано.

Відповідно до п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС - Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення), визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу, з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до положень п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексу межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Пунктом 2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу встановлено, що межа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно глави 5 розділу ІХ Кодексу, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Відповідно до розділу ІІІ п.5.1 Кодексу ГРС межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

За відсутності акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об`єктами суміжних суб`єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об`єкти, зобов`язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

Згідно з п.1 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС первинне обстеження вузла обліку на можливість його використання як комерційного здійснюється представниками Оператора ГРМ перед пуском природного газу (що здійснюється в рамках заходів з приєднання до ГРМ, або реконструкції комерційного вузла обліку, або переукладання договору) у точці вимірювання з новим споживачем в присутності безпосереднього споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу).

Щодо вимог позивача про визнання незаконними дій АТ «Дніпропетровськгаз», щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни буд. АДРЕСА_3 з метою комерційного обліку спожитого природного газу, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартира нежитлових приміщень будинку (ч.2 ст.382 ЦК України, ч.1 ст.5 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»)

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відтак, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства.

У питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу можна виокремити такі режими регулювання: - до 20 січня 2018 року за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови КМУ від 16 травня 2002 року, №620) та ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками)будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо; - з січня 2018 року загально будинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Дана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 26 жовтня 2021 року по справі №212/5836/17, провадження №14-11цс21.

Щодо посилання АТ «Дніпропетровськгаз» на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з метою захисту свого нібито порушеного права, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як вбачається з наданого АТ «Дніпропетровськгаз» Акту №437 приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання від 31.07.2017 р. з якого вбачається, що даний Акт підписаний представниками АТ «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку, не містить підписів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , а тому не може бути підтвердженням того, що позивач дізналась про порушення свого права 31.07.2017 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання АТ «Дніпропетровськгаз» на пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованим.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) були визначені пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому приміщенні у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2002 року №620.

Відповідно до листа АТ «Дніпропетровськгаз» від 11.12.2024 року за №Лв-1950-Дн/1224 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у встановленні індивідуального лічильника газу. /а.с.8/

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Газорозподільні мережі України» зазначає, що ТОВ є оператором ГРМ в особі Дніпропетровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України». Вважають, що позовні вимоги ОСОБА_4 є передчасними, оскільки позивач не звертався до них та не висловлював своє волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу.

Відмова АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача /на час звернення позивача до суду/.

Відповідно до Постанови НКРЕКП від 29 вересня 2023 р. № 1771 АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» () зупинено дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 844, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію. Таким іншим суб`єктом є ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Тобто, на даний час АТ «Дніпропетровськгаз» не є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території.

Таким чином, на час розгляду справи, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» вже не має повноважень на виконання робіт щодо встановлення індивідуального лічильника газу.

З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Такий правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі №211/37/19 (провадження №61-1798св20).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовна вимога щодо зобов`язання ТОВ «Газорозподільні мережі України» за власні кошти здійснити встановлення по об`єкту споживача ОСОБА_1 індивідуального комерційного вузла обліку природного газу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши письмові докази по справі, суд на підставі ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 1211,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,4,13,16 ЦК України, ст.ст.5,21 Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.3,6 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільних систем, та згідно зі ст.ст.4,12,13,141,247,263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», з участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконними дії АТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку за адресою: АДРЕСА_3 , з метою комерційного обліку природного газу.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на користь держави судовий збір, а саме: з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - 605,60 грн., з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» - 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду складено 28.03.2025 року.

Суддя