КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4662/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Каплею Олександром Миколайовичем на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року про відмову ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебувалацивільна справа за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14.10.2024 у справі №758/12351/24 у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису відмовлено.

22.10.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Капля О.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового судового рішення про стягнення судових витрат.

Просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме - стягнути на його користь 25 600 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявниця ОСОБА_2 звільнена від сплати судових витрат в силу вимог закону, тому підстави для стягнення із заявниці на користь заінтересованої особи витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити, ухвалити додаткове судове рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, оскільки заявник просив суд стягнути витрати на правову допомогу не із ОСОБА_2 , а з держаного бюджету.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Представник ОСОБА_1 адвокат Капля О.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14.10.2024, ухваленим у справі №758/12351/24, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, заяву про розподіл судових витрат подано представником заінтересованої особи Каплею О.М. в межах строку та в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме у відзиві-запереченнях, поданому до суду 14.10.2024, тобто у першій заяві учасника справи.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом із цим, суд першої інстанції врахував, що справи про видачу обмежувального припису розглядаються за правилами, визначеними Главою 13 «Розгляд судом справ про видачу і продовження обмежувального припису», яка міститься в Розділі IV ЦПК України «Окреме провадження».

Відповідно до ст. 239 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Як визначено ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.06.2021 у справі №299/3692/19 (провадження № 61-7181св20), який враховується судом при вирішенні даної заяви у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Разом з цим, Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису.

За змістом вказаної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи, які виступають у процесуальному статусі заявників, тобто при зверненні їх до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №753/7157/19 (провадження №61-15478ск19), від 10.08.2020 у справі №308/41/20 (провадження № 61-10630ск19).

Ураховуючи наведені вище положення законодавства та практику Верховного Суду, суд першої інстанції , що у даному випадку підстави для стягнення із заявниці на користь заінтересованої особи витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення витрат на правову допомогу з держави колегія суддів відхиляє, оскільки таке стягнення чинним процесуальним законом не передбачене.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», безоплатна правнича допомога - правнича допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

У межах розгляду даної справи, ОСОБА_1 отримав правничу допомогу на підставі договору, укладеного ним із обраним на власний розсуд адвокатом на комерційній основі. Тому отримана ним правова допомога не є такою, що надана за рахунок держави, а її вартість не може бути відшкодована з державного бюджету у порядку розподілу судових витрат.

Отже, доводи апеляційної скарги скаржника не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Каплею Олександром Миколайовичем залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду містаКиєвавід 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст складено25 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова