КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3847/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року у складі судді Соколова О.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, у якому просив:стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на свою користь 1 000 000 грн матеріальної шкоди та 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконного рішення суддів Червоноградського районного суду Львівської області, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних по справі №459/1615/15-ц, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Позов обґрунтовано тим, позивач звернувся до Апеляційного суду Львівської області з позовом до Сокальського районного суду, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про стягнення шкоди нанесеної протиправними діями судді Сокальського районного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Сокальського районного суду Львівської області, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди направлено до Червоноградського міського суду Львівської області.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року у цивільній справі №459/1615/15-ц відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальського районного суду Львівської області, держави Україна про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено. Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2015 року.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з заявою про перегляд судових рішень за ново виявленими обставинами.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 07 червня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задоволено частково. Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 07 червня 2016 року скасовано. Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року за нововиявленими обставинами закрито.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року залишено без змін. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 24 травня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року у справі №459/1615/15-ц.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 24 травня 2021- залишено без змін.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме:

- чи згідно вимог ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу;

- чи згідно вимог ст. 55 Конституції України права і свободи і громадянина захищаються судом;

- чи на підставі вимог ст. 56 Конституції України позивач має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень;

- чи органи державної влади в особі: Червоноградського міського суду Львівської області, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних по справі №459/1615/15-ц прийняли законні рішення та не порушили прав позивача гарантовані Конституцією України;

- чи в результаті незаконних дій органів державної влади в особі : Червоноградського міського суду Львівської області, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних по справі №459/1615/15-ц було нанесено позивачу матеріальної та моральної шкоди;

- чи відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням органів державної влади в особі: Червоноградського міського суду Львівської області, Апеляційного суду Львівської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних по справі №459/1615/15-ц та вини останніх в її заподіянні;

- чи має позивач право на відшкодування шкоди завданої в результаті незаконних дій суддів при розгляді мого позову;

- чи нанесено позивачу матеріальну та моральну шкоду в результаті незаконних дій судів при розгляді його позову;

- чи позбавлений позивач прав гарантованих ст. 40,56 Конституції України;

- на підставі яких норм закону, які структури представляють на підставі ч. 2 ст. 48 ЦПК України в судах Державу;

Вказано, що в оскаржуваному рішенні має місце порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, а саме суддя районного суду не застосував норми Конституції України, як норми прямої дії і враховуючи норми ст. 56 Конституції України задовольнити позов або на підставі ст. 8 Конституції України вказати в судових рішеннях, що права позивача не порушувались і не порушуються.

Посилається на те, що в рішенні суду першої інстанції не вказано Законів України, що вказують, які докази підтверджують моральну шкоду, яка полягала у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з незаконними діями суду.

Звертає увагу суду на те, що підставами звільнення від доказування є: рішення Конституційного Суду України №6-зп від 25 листопада 1997 року; рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25 грудня 1997 року; рішення Конституційного Суду України №12-рп від 03 жовтня 2001 року; рішення Конституційного Суду України№15-рп від 09 липня 2002 року.

Зазначає, що суд був зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин норми:

- ст.ст. 8, 22, 40, 55, 56, 56, 124 Конституції України;

- ст.ст. 16, 23, 1166, 1167, 1176 Цивільного кодексу;

- ст.ст. 3, 4, 11, 15, 16 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року - без змін.

Зазначає, що висновки суду в оскаржуваному рішенні не суперечать правовим позиціям, викладених у постановах Верховного Суду.

Крім того, Міністерство юстиції України не є тим державним органом, який наділений повноваженнями та компетенцією представляти інтереси держави Україна в даній категорії справ.

ОСОБА_1 та представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, судом про розгляд справи повідомлялися належно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення Євглекську О.В. в інтересах Міністерства юстиції України, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення колегія суддів вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі справи убачається, що ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Львівської області з позовом до Сокальського районного суду, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про стягнення шкоди нанесеної протиправними діями судді Сокальського районного суду для визначення підсудності (а.с. 8-11).

12 травня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області позовну заяву ОСОБА_1 до Сокальського районного суду Львівської області, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди направлено до Червоноградського міського суду Львівської області (а.с. 12).

21 травня 2015 року ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від у цивільній справі №459/1615/15-ц відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальського районного суду Львівської області, держави Україна про відшкодування моральної шкоди (а.с. 13).

27 липня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено. Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року залишено без змін (а.с. 14-15).

10 вересня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2015 року (а.с. 16).

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з заявою про перегляд судових рішень за ново виявленими обставинами (а.с. 17-18).

07 червня 2016 року ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення (а.с. 19).

05 червня 2018 року постановою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задоволено частково. Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 07.06.2016 року скасовано. Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року за нововиявленими обставинами закрито (а.с. 20-21).

17 жовтня 2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року залишено без змін. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає (а.с. 22-24).

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами (а.с. 25).

24 травня 2021 року ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 21 травня 2015 року у справі № 459/1615/15-ц (а.с. 26-27).

22 листопада 2021 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 24 травня 2021 року - залишено без змін (а.с. 28-29).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд керувався тим, що ОСОБА_1 не довів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок прийняття судами рішень за його зверненнями, а Міністерство юстиції України не є тим органом, який наділений повноваженнями представляти державу Україна у спірних правовідносинах.

З такими висновками колегія суддів погоджується в повній мірі, з наступних підстав.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (частина перша та друга).

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено частиною першою статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та осіб.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

При цьому варто зазначити.

Статтею 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частини першої статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

В силу статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною другою статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад.

Із положень частини четвертої статті 58 ЦПК України слідує, що держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.

Відповідно до правової позиції Великої палати ВС, висловленої у постановах: від 08 травня 2018 року у справі №521/18287/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органами державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Водночас, залучення або ж незалучення до судового вирішення спору такого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не орган державної влади, який порушив права чи інтереси позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц і від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17).

Разом з тим ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна в особі МЮ України перед ним та факт наявності заподіяних йому збитків, а тому районний суд дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Посилання ОСОБА_1 на доведеність позовних вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів суперечать змісту оскаржуваного рішення та не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: