Дата документу 19.03.2025 Справа № 337/1742/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/1742/24 Пр. № 22-ц/807/63/25Головуючий у 1-й інстанції: Мурашова Н.А. Повний текст складено: 28.06.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ДНІПРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА), МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ, про визнання особи померлою,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року (а.с.74, конверт) ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеною заявою в порядку окремого провадження (а.с.2-6), в якій просить оголосити громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , померлим. Днем смерті ОСОБА_4 вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті м. Авдіївка Донецької області.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначала, що її чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був мобілізований до лав ЗСУ після введення воєнного стану у зв`язку із збройною агресією РФ проти України, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 11.11.2022 по 21.11.2022. Відповідно до акту службового розслідування від 19.12.2022 року встановлено, що 22.11.2022 внаслідок наступальних дій зс рф із застосуванням важкої броньованої техніки та піхоти під вогневим прикриттям артилерії її чоловік ОСОБА_4 зник безвісті під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, на території Донецької області. Після отримання сповіщення про зникнення безвісті, вона звернулась до правоохоронних органів, неодноразово зверталась до благодійних організацій, які займаються розшуком осіб, зниклих безвісті. Однак розшукові заходи результату не дали, до цього часу місце перебування чоловіка невідомо, що дає підстави припускати, що ІНФОРМАЦІЯ_3 він загинув. Оголошення чоловіка померлим необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть, прийняття спадщини та отримання інших передбачених законом виплат.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Мурашову Н.А.(а.с.41). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.47)провадження у цій справі відкрито в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) заявниці, заінтересованих осіб. Замінено заінтересовану особу Хортицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Залучено до участі у справі як заінтересовану особу міністерство оборони україни.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.137-138) в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду (а.с.62-71) у цій справі відмовлено.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року (а.с.142-145) заяву ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , - оголошено померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті м. Авдіївка Донецької області.

Всі учасники справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім заінтересованої особи Міністерства оборони України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, заінтересована особа МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ у своїй апеляційній скарзі (а.с.151-157) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у цій справі.

В автоматизованому порядку 15.08.2024 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З.(а.с.163). Ухвалою апеляційного суду від 16.08.2024 року (а.с.164) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 22.08.2024 року (а.с.180). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.168-169), які було усунуто 06.09.2024 (а.с.172-178). В автоматизованому порядку 11.09.2024 року суддями Бєлкою В.Ю. та Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.с.179-180). Ухвалою апеляційного суду клопотання МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року МІНІСТЕРСТВУ ОБОРОНИ УКРАЇНИ у цій справі; відстрочено МІНІСТЕРСТВУ ОБОРОНИ УКРАЇНИ сплату судового збору у розмірі 726,72 грн. за подання вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі до ухвалення судового рішення Запорізьким апеляційним судом; апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 11.09.2024 року (а.с.181-182), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.183), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (11) взагалі.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку 03.12.2024 року суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Бєлку В.Ю. у зв`язку із звільненням останнього у відставку, рішення ВРП від 24.09.2024 року (а.с.221-222).

Заінтересована особа ДНІПРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ЗАПОРІЖЖІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ОДЕСА) подав апеляційному суду заяву (а.с. 219-220), в якій просив розглядати вищевказану справу з урахуванням норм чинного законодавства за відсутності його представника.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року провадження у цій справі зупинено до перегляду судового рішення у подібних відносинах (у іншій справі № 14-94цс24 (755/11021/24) суддя-доповідач Погрібний С.О.) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду. Оскільки було встановлено, що перегляд судового рішення у подібних відносинах (відлік шестимісячного строку, визначеного ч. 2 ст. 46 ЦК України оголошення фізичної особи померлою має починатись з дня закінчення воєнних дій на території держави) був призначений у касаційному порядку на 23 жовтня 2024 року Великою Палатою Верховного Суду (справа № 14-94цс24 (755/11021/24) суддя-доповідач Погрібний С.О.) (т.с. 1 а.с. 236-241). У подальшому апеляційним судом із Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що справа ВС вже розглянута постанова ВП ВС від 11 грудня 2024 року, остання була надіслана для оприлюднення 24.12.2024 року. В автоматизованому порядку 27.12.2024 року суддю Кочеткову І.В. у цій справі замінено суддею Поляковим О.З. у зв`язку зі тривалою відпусткою судді. Ухвалою апеляційного суду від 30.12.2024 року (т.с. 2 а.с. 29) провадження у цій справі поновлено, розгляд справи призначено з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка т.с. 2 а.с. 56). В автоматизованому порядку 18.03.2025 року суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Полякова О.З. у зв`язку зі тривалою відпусткою останнього (т.с. 2 а.с. 58-59).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с.2 а.с.42-43, 45-46, 55, 57) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім заявника ОСОБА_1 та представника останньої адвоката Шелудько О.О. (т.с. 2 а.с. 1), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності заявника ОСОБА_1 та представника останньої адвоката Шелудько О.О. (т.с. 2 а.с. 1).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення учасників цієї справи, які з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (…оскільки станом на поточний момент день закінчення воєнних дій в Україні відсутній, то відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, у зв`язку із чим звернення заявника до суду із заявою про оголошення особи померлою є передчасним…а.с. 156), дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заінтересованої особи МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву заявника у цій справі, керувався ст. 3 Конституції України, ст.ст. 15 - 16, 46 ЦК України, ст.ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 76 - 82, 89, 141, 259, 263-265, 293, 294, 306-308 ЦПК України та виходив із такого.

Встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12.10.2001 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с. 1 а.с.10). Від цього шлюби вони мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.с. 1 а.с.39). Зареєстрованим місцем проживання подружжя є: АДРЕСА_1 (т.с.1 а.с.7-8,21-23).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та з 11.11.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , мав звання молодшого сержанта (т.с. 1 а.с.16, 25-31). Згідно з сповіщенням сім`ї №268 від 02.12.2022 ОСОБА_1 повідомлено, що її чоловік, радіотелефоніст 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_4 , 1978р.н., зник безвісті 21.11.2022 року під час виконання бойового наказу по захисту Батьківщини в м. Авдіївка Донецької області (т.с. 1 а.с.9). Згідно з актом службового розслідування, затвердженого 19.12.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що 18.11.2022 в 22.00 військовослужбовці 1 стрілецької роти, в т.ч. молодший сержант ОСОБА_4 , приступили до виконання бойового завдання на ВОП «ГОРА». 21.11.2022 близько о 07.00 год противник почав активні наступальні дії на вказану позицію із застосуванням важкої броньованої техніки та піхоти під вогневим прикриттям артилерії. Після тривалого бою військовослужбовці 1 стрілецької роти змушені були залишити ввірені позиції та відійти на інші. При перевірці особового складу була з`ясована відсутність декількох військовослужбовців, в т.ч. молодшого сержанта ОСОБА_4 . З пояснень солдата ОСОБА_5 та солдата ОСОБА_6 , встановлено, що під час бою ОСОБА_4 перебував в окопі, який було накрито ворожою артилерією, було декілька розривів, частина окопу зруйнована. Криків про допомогу чи стонів вони не чули. На намагання криками визвати ОСОБА_1 на когось ще з бійців ніхто не відповів. Більше ОСОБА_4 вони не бачили. По теперішній час місце перебування ОСОБА_4 невідомо, на телефонні дзвінки він не відповідає. Встановлено, що зникнення безвісті молодшого сержанта ОСОБА_4 відбулось під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони України, її територіальної цілісності, відсічі і стримуванні збройної агресії рф на території Донецької області. Вини в діях військовослужбовця не вбачається (т.с. 1 а.с.11-15).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №278 від 20.12.2022 затверджено результати службового розслідування по факту зникнення безвісті молодшого сержанта ОСОБА_4 та визнано вважати його зникнення 21.11.2022 таким, що настало під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони України, її територіальної цілісності, відсічі і стримуванні збройної агресії рф на території Донецької області (т.с. 1 а.с.17-20).

Згідно з інформацією Дніпровського відділу ДРАЦС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 27.03.2024 актового запису про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державному реєстрі актів цивільного стану не виявлено (т.с. 1 а.с.55).

Відповідно до Витягу з ЄРДР від 13.06.2024 за заявою ОСОБА_1 24.12.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001417 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками, передбаченими ч.1 ст.115 КК України, за фактом зникнення безвісті військовослужбовця ОСОБА_4 21.11.2022 під час виконання бойового завдання в м.Авдіївка Донецької області. Досудове розслідування проводить відділення поліції №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області (т.с. 1 а.с. 130).

Згідно з інформацією слідчого від 13.06.2024 досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії, на даний час встановити місце знаходження ОСОБА_4 , підтвердити його загибель чи перебування у полоні не вдалось (т.с. 1 а.с. 132).

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, від 06.06.2024 в ньому наявна інформація щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісті на території бойових дій в Донецькій області (т.с. 1 а.с.131).

Відповідно до ст. ст. 15 - 16 ЦК України, ст. ст. 4 - 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом... Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України. Зокрема, ст. 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу (ст. 82 ч. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд першої інстанції вважав заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ст.46 ЦК України передбачається декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Особливістю категорії справ щодо оголошення особи померлою є те, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. Отже, висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція) за певних обставин.

П.13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року звертає увагу судів на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це встановлення судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом ДРАЦС факту смерті.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі №154/2135/17 дійшов висновку, що, виходячи зі змісту положень ст. 43, 46 ЦК України, ст. 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі ч.2 ст.46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч.1 ст.43 ЦК України. Для визнання людини померлою заявникові необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливого повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи.

В даному випадку суд першої інстанції вважав встановленим та доведеним, що чоловік заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 28.02.2022 був призваний і проходив військову службу в ЗСУ за мобілізацією в особливий період (воєнний стан), зник безвісті 21.11.2022 під час виконання бойового завдання із захисту та оборони України від збройної агресії рф в районі проведення активних бойових дій біля м. Авдіївка Донецької області внаслідок вогневого артилерійського обстрілу збройними формуваннями рф бойових позиції ЗСУ, тобто за обставин, що загрожували йому смертю. Вказане підтверджується наданими заявницею документами військовим квитком, довідкою про проходження військової служби, сповіщенням сім`ї, актом службового розслідування по факту зникнення безвісті, затвердженим 19.12.2022 командиром ВЧ НОМЕР_1 , де на момент подій проходив військову службу ОСОБА_4 , наказом командира військової частини від 20.12.2022 про результати вказаного службового розслідування, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформацією слідчого про результати досудового розслідування, витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення цього рішення. Надані суду докази не містять жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 , що дає суду підстави зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок артилерійського обстрілу збройними формуваннями рф під час виконання ним обов`язків військової служби.

Доказів, які б спростували ці обставини, представник Міністерства оборони України суду першої інстанції не надав. В даному випадку представник в своїх письмових поясненнях не оспорював факту того, що ОСОБА_4 був військовослужбовцем, 21.11.2022 виконував бойове завдання із захисту та оборони України, перебував на бойових позиціях, які були обстріляні противником, після чого до розташування військової частини не повернувся, вважається зниклим безвісті. Жодних доказів того, що ОСОБА_4 перебуває в полоні, або, що встановлено місце знаходження його тіла, представник Міністерства оборони України суду першої інстанції не надав. За фактом зникнення ОСОБА_4 безвісті з 24.12.2022 по цей час проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ч.1 ст.115 КК України, відомості про нього внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, однак за результатами проведених розшукових заходів встановити місце перебування ОСОБА_4 , в т.ч. у полоні, або достовірно підтвердити його загибель не вдалось. Внесення відомостей про ОСОБА_4 до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, не перешкоджає оголошенню його померлим.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11.04.2019 року у справі №490/342/17 зазначив, що якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Доводи представника Міністерства оборони України про те, що конкретні обставини справи не дають підстав для висновку про можливість оголошення ОСОБА_4 померлим до спливу строків, вказаних у ч.2 ст.46 ЦК України, суд першої інстанції вважав необґрунтованими, оскільки матеріалами справи достовірно підтверджено, що молодший сержант ОСОБА_4 зник безвісті під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом України, в районі м. Авдіївка Донецької області, внаслідок штурмових дій противника 21.11.2022 року, а тому шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст.46 ЦК слід обраховувати з моменту настання відповідної події. Станом на час розгляду справи із вказаної дати минуло більше одного року. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції також виходив з того, що відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян. Виконання цього обов`язку не може бути вибірковим.

Судове рішення про оголошення фізичної особи померлою з моменту набрання ним законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи. На підставі вказаного рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану реєструється смерть особи та видається свідоцтво про смерть. Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія або інші виплати, передбачені законом, шлюб припиняється (ст. 104 СК України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України). Правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для його реалізації, в даному випадку є право заявниці ОСОБА_1 , як громадянки України, на оголошення її чоловіка ОСОБА_4 померлим, що, у свою чергу, стане підставою для реалізації нею інших своїх прав та обов`язків, пов`язаних зі смертю чоловіка, зокрема, спадкування, отримання відповідної допомоги (виплати) тощо. Натомість, реалізація нею таких прав в позасудовому порядку наразі неможлива з об`єктивних причин - відсутності документів, передбачених чинним законодавством України, які достовірно посвідчують факт смерті ОСОБА_4 і дозволяють здійснити державну реєстрацію смерті відповідним територіальним органом ДРАЦС України.

Оскільки в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, пропав безвісти 21.11.2022 за обставин, що загрожували йому смертю, - під час бойового зіткнення з противником, дані про те, що він знаходиться у полоні, відсутні, суд першої інстанції вважав наявними підстави для застосування до спірних правовідносин ч.2 ст.46 ЦК України та оголошення ОСОБА_4 померлим до спливу двох років від дня закінчення бойових дій.

При цьому, враховуючи конкретні обставини зникнення безвісті ОСОБА_4 під час воєнного стану, внаслідок вогневого впливу збройних формувань рф на бойові позиції ЗСУ, суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 3 ст. 46 ЦК України, вважав можливим оголосити ОСОБА_4 померлим від дня його вірогідної загибелі ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцем смерті вважати м. Авдіївка Донецької області.

Доводи апеляційної скарги заінтересованої особи МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ лише відображають позицію цієї заінтересованої особи, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 грудня 2024 року у справі ЄУН 755/11021/22, який є обов`язковим для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України:

«…122. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України).

123. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій…».

У цій справі, з урахуванням вищезазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 грудня 2024 року у справі ЄУН 755/11021/22, саме станом на час перегляду цієї справи апеляційним судом 19 березня 2025 року відсутні підстави саме для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі від 18 червня 2024 року про задоволення заяви заявника про оголошення померлим її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, тим більш, відсутні підстави для закриття провадження у цій справі, передбачені ст. 255 ЦПК України, як того просив апелянт у своїй вищезазначеній апеляційний скарзі (а.с. 151 - 157), враховуючи у тому числі, що, на думку апелянта, суд першої інстанції взагалі повинен був відмовити у відкритті провадження у справі відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України (якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах). Так, як ЦПК України (Розділ ІV «Окреме провадження» глава 4 «Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення іі померлою») не передбачає іншого порядку вирішення питання про оголошення особи померлою, ніж в окремому провадженні, та саме лише з 19 березня 2025 року в разі залишення без змін апеляційним судом рішення суду першої інстанції від 18 червня 2024 року у цій справі набирає законної сили, саме з цієї дати 19 березня 2025 року в силу вимог ст. 46 ч. 3 ЦК України ОСОБА_4 оголошується померлим.

Оскільки, апеляційним судомтакож встановлено, що станом саме на дату перегляду цієї справи апеляційним судом, та, відповідно, дату набрання 19 березня 2025 року законної сили рішенням суду у цій справі про оголошення ОСОБА_4 померлим, 6 місячний строк, визначений ст. 46 ЦК України, збіг 28.08.2024 року, який суд першої інстанції помилково рахував від дня події - його вірогідної загибелі ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Авдіївка Донецької області, замість правильного: з 28.02.2024 року, тобто у зв`язку з воєнними діями не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи ОСОБА_4 у м. Авдіївка Донецької області (закінчились активні бойові дії 28.02.2024 року тимчасовою окупацією РФ цього населеного пункту з 29.02.2024 року згідно із Переліком території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 року № 380/43786 (витяг т.с. 2 а.с. 60-66), що узгоджується із вищезазначеним висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 грудня 2024 року у справі ЄУН 755/11021/22.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги заінтересованої особи МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі та зокрема, що відбулась поява особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.11.2022 року і до часу перегляду цієї справи апеляційним судом, тобто до 19.03.2025 року) заінтересованою особою МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ апеляційному суду не надані.

Надмірний формалізм це здебільшого негативне оціночне поняття, яке означає нехтування процедурою, визначеною законодавством, у ситуації, за якої негативні наслідки недотримання такої процедури переважають принцип розумності (доцільності, раціональності). Надмірного формалізму при ухваленні судових рішень судом у цивільних справах не повинно бути.

Крім того, також згідно із вищезазначеним правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 грудня 2024 року у справі ЄУН 755/11021/22, який є обов`язковим для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, зазначено таке:

«…50. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

51. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

52. За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

- воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

53. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

54. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».

55. Із пояснювальної записки до проекту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».

56. Збройний конфлікт це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).

57. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні…

70. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України…

85. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності…

94. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

95. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України…».

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги заінтересованої особи МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ, яку воно, як апелянт у цій справі, не змінювало в порядку ст. 364 ЦПК України з урахуванням вищезазначеного правового висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 11 грудня 2024 року у справі ЄУН 755/11021/22, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Крім цього, апеляційним судом встановлено, що хоча суд першої інстанції й послався в своєму рішенні у цій справі на ст. 141 ЦПК України, проте, фактично суд першої інстанції цим рішенням не вирішував у цій справі питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє апеляційним судом у цій справі також не могло переглядатись і не переглядалось. Однак, це питання може бути вирішено судом першої інстанції у цій справі у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав саме для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду апеляційної скарги останнього саме в межах її доводів. Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови заінтересованій особі МІНІСТЕРСТВУ ОБОРОНИ УКРАЇНИ у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, тому з заінтересованої особи на користь держави у цій справі слід стягнути судовий збір у розмірі 726,72 грн. за апеляційну скаргу, сплату якого заінтересованій особі було відстрочено апеляційним судом раніше ухвалою апеляційного суду від 11 вересня 2024 року (т.с. 1 а.с. 181-182).

Крім того, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що в силу вимог ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було оголошено померлою, або відомостей про місцезнаходження цієї особи суд за місцезнаходженням особи або суд, який оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про оголошення цієї особи померлою; заяву може бути подано особою, яку було оголошено померлою або іншою заінтересованою особою; копію рішення суд надсилає відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для анулювання актового запису про смерть.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ () на користь держави судовий збір за апеляційну скаргу 726,72 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 26.03.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Трофимова Д.А.