Справа №351/2448/24
Номер провадження №2/351/371/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Мартинюка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Бабшинської К.С.

представника позивача Атаманюка В.М.

представника відповідача Петрички О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Атаманюк В.М. звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на його утримання, у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 12 000,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Позов обґрунтував тим, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 . Згідно з довідкою від 23.09.2024 № 06-12/09-13/4243 ОСОБА_1 є студентом 3-го курсу освітнього рівня «Бакалавр» денної контрактної форми навчання Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2026. У зв`язку з навчанням він несе значні матеріальні витрати, тому йому важко забезпечити себе всім необхідним. Вартість навчання кожного року становить 26 000,00 грн . За навчання третього курсу ним було сплачено 15 697,00 грн. Також ОСОБА_1 орендує житло, за яке оплачує 400 доларів США на місяць, що у гривневому еквіваленті становить 16 000,00 грн. На сьогодні позивача матеріально утримує його мати ОСОБА_3 , яка працює вчителем у Тулуківській гімназії Заболотівської селищної ради. Однак, мати не може повністю забезпечити сину повноцінне навчання, проживання, одяг, харчування, підручники. Його батько ОСОБА_2 не надає жодної матеріальної допомоги, необхідної для навчання сина.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак його представник у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі позивача.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав поданий позов, обгрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 несе великі матеріальні витрати у зв`язку з навчанням, мати не взмозі повністю забезпечити сина матеріально, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що ОСОБА_2 визнає позов частково. Батько згідний сплачувати аліменти на утримання сина у зв`язку з продовженням навчання у сумі 2 300 2 500 грн щомісячно. ОСОБА_2 на даний час офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, що унеможливлює сплату суми в розмірі 12 000,00 грн. Пояснив, що батько ОСОБА_2 і так надає сину матеріальну допомогу, зробив у кімнаті гуртожитку ремонт та оплатив його проживання в цьому гуртожитку, за адресою місця реєстрації позивача, а саме: АДРЕСА_1 . Крім того, представник відповідача посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу про можливість сплачувати відповідачем аліменти у розмірі 12 000,00 грн щомісячно. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу заперечив, просив відмовити у задоволенні позову в цій частині в повній мірі.

06 січня 2025 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача по справі ОСОБА_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.03.2016 року (а.с 7).

Як вбачається з копії договору про надання освітніх послуг Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника, ОСОБА_1 навчається за денною формою навчання, здобуття освіти за освітньою програмою «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність». Освітня програма є акредитованою строком до 01.07.2026 (а.с. 17).

Із договору про надання платної освітньої послуги Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника вбачається, що плата за навчання становить: 2022-2023 навчальний рік - 26 000,00 грн, 2023-2024 навчальний рік 26 000 ,00 грн, 2024-2025 навчальний рік - 26 000,00 грн, 2025-2026 навчальний рік - 26 000,00 грн (а.с. 16).

Відповідно до копії платіжної інструкції №9Х9М-КО29-Х88Н-8Т66 від 27.05.2024 позивач здійснив оплату за навчання 3 курсу у розмірі 15 697,00 грн (а.с. 14).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Із копії договору оренди квартири у приватної особи від 25.08.2024 ОСОБА_1 орендує квартиру за адресю: АДРЕСА_3 у ОСОБА_6 з 26.08.2024 до 25.08.2025, плата за оренду становить 400 доларів США за один календарний місяць (а.с. 8-9).

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Також, у відповідності з вимогами ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року установлено в розмірі 3028гривень.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З`ясувавши обставини, які згідно ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 є повнолітнім та продовжує навчатися, потребує допомоги та має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, враховуючи те, що відповідач офіційно не працевлаштований, згідний сплачувати аліменти на утримання свого сина ОСОБА_1 протягом його навчання в меншому розмірі як 12 000,00 грн, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,00 грн щомісячно, протягом його навчання у Прикарпатському національному університеті ім. Василя Стефаника але не довше як до 19.07.2027, тобто до досягнення ним 23-х років.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць належить допустити до негайного виконання.

У прохальній частині позовної заяви представник позивача ОСОБА_4 просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати поклдаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат".

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям, суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі N362/3912/18 (провадження N61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі N201/14495/16-ц (провадження N61-22962св19).

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн до матеріалів справи надано копії таких документів: Акт виконаних робіт за договором від 15.10.2024, в якому вказано, що загальна вартість робіт становить 7 000,00 грн (а.с. 18) та виписка з договору доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самврядування, слідчих та судових органах від 15 жовтня 2024 року, з якого слідує що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали та підписали цей договір (а.с. 20).

Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру понесених судових витрат, та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

З огляду на те, що позов задоволено часткво, з врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі - 302,80 грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 180, 182, 184, 191, 199, 200, 201 СК України, керуючись ст. 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 354-355, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на його утримання у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 3000 грн щомісячно.

Стягнення аліментів на повнолітнього сина розпочати з 31.12.2024 і проводити протягом навчання ОСОБА_1 у Прикарпатському національному університеті ім. Василя Стефаника, але не довше як до 19 липня 2027 року, тобто до досягнення ним 23 років.

Рішення у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 302 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 28 березня 2025 року.

Суддя Василь МАРТИНЮК