_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/8439/23
Провадження № 2/947/1844/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Солтановської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2023 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 549540 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 20 грудня 2021 року позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10000 дол. США за продаж жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Строк повернення коштів обумовлювався, на підставі домовленості між ними, до 20.03.2022 року. Зазначає, що на підтвердження цих обставин позивачем і відповідачем власноруч 20.12.2021 року складено у двох екземплярах договір про надання інформаційно-консультаційних послуг та акт прийому-передачі грошових коштів. Стверджує, що ОСОБА_2 не повернув йому грошові кошти, жилий будинок не проданий ОСОБА_2 та він уникає мирного вирішення спору та добровільного повернення коштів. Зазначає, що станом на 13.03.2023 року відсотки за договором надання інформаційно-консультаційних послуг між позивачем та відповідачем складають 4200,00 дол. США, що разом із сумою позики за офіційним курсом Національного банку України на 13.03.2023 року за 1 долар США - 38,70 грн., складає 549 540 гривень.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху.

17.03.2023 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позову разом з клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. від 17.03.2023 року було відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Разом з позовом до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на 26/100 частини жилого будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. від 17.03.2023 року заяву позивача про забезпечення позову було задоволено.

У зв`язку з відстороненням від посади судді ОСОБА_3 , справу було передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Згідно повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 04 травня 2023 року прийняла справу до свого провадження та призначила підготовче судове засідання.

09 червня 2023 року від відповідача Немзорова Олександра Борисовича надійшла заява про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, з якими він ознайомився 09.06.2023 року, про що свідчить його особиста розписка (а.с. 56).

09 червня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що кошти від позивача не отримував та договір не підписував.

Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В подальшому, ухвалою суду від 03.10.2023 року позов Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з цією ухвалою, позивач Агентство нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 оскаржив її в Одеському апеляційному суді.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.12.2023 року апеляційну скаргу позивача Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 було задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Матеріали справи повернуті до суду 25 січня 2024 року та відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 26 січня 2024 року справу було передано судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2024 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 08.04.2024 року у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_1 про зупинення провадження по цивільній справі за позовом Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено. Позовну заяву Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач Агентство нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 оскаржив її в Одеському апеляційному суді.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.01.2025 року апеляційну скаргу позивача Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 було задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Матеріали справи повернуті до суду 13 лютого 2025 року та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13 лютого 2025 року справу було передано судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 14.02.2025 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та призначено судове засідання на 05.03.2025 року о 11 год. 30 хв.

03 березня 2025 року на електронну пошту суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді, в якій останній зазначав, що у нього виникають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді. Заява про відвід передана судді 04.03.2025 року.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року у задоволенні клопотання Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі за позовом Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - відмовлено.

У зв`язку з неявкою позивача у судове засідання, призначене на 05 березня 2025 року, розгляд справи було відкладено до 25 березня 2025 року до 11 год. 15 хв.

20 березня 2025 року засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді датована 03 березня 2025 року, є ідентичною заяві, яка була надіслана на електронну пошту суду 03 березня 2025 року та вже розглянута судом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач Агентство нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Отже, позивач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі було відкрито 17.03.2023 року, тобто справа перебуває в провадженні суду вже понад два роки, у зв`язку з чим, суд позбавлений процесуальної можливості відкладати судові засідання.

Неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого позивача розцінюється судом як зловживання процесуальними правами із наміром затягування розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що під час перебування справи у провадженні судді Куриленко О.М. призначалися підготовчі судові засідання на 20.06.2023 року, 09.08.2023 року, та судові засідання на 04.09.2023 року, 03.10.2023 року, 29.02.2024 року, 08.04.2024 року, 05.03.2025 року та 25.03.2025 року, в які позивач жодного разу! не з`явився. Двічі позовна заява була залишена без розгляду (ухвалами суду від 03.10.2023 року та 08.04.2024 року) у зв`язку з повторним неприбуттям позивача у судові засідання, однак позивач оскаржував вказані ухвали до Одеського апеляційного суду, що свідчить про його зацікавленість у розгляді справи та дає можливість суду розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При викладених обставинах, враховуючи строк перебування справи в провадженні - більше 2-х років!, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, який сповіщений про розгляд справи належним чином та відповідача, від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

У судовому засіданні встановлено що, 20 грудня 2021 року Агентство нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) уклали Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг. Згідно п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, виконавець зобов`язується за винагороду від імені та за рахунок замовника вчинити дії, спрямовані на продаж замовником жилого будинку 26/100, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною не вище 690 000 гривень, що становить еквівалент 25000 доларів США за середнім курсом в банках України на день скоєння цього Договору.

Згідно п.3.1. Договору для виконання свого доручення замовник передає виконавцю кошти у рахунок вартості об`єкта, зазначеної у п.1.1. Договору в розмірі 10000 доларів США.

Згідно п.3.3. Договору замовник за виконання виконавцем доручення виплачує йому винагороду в сумі 100000 гривень, що еквівалентно 3600 доларів США за середнім курсом в банках України на день скоєння цього Договору.

Згідно п.3.2. Договору замовник вніс предоплату в розмірі 10000 доларів США.

Відповідно до п.4.1 Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 20 березня 2022 року включно. Зобов`язання за цим договором діють до повного їх виконання.

Згідно Акту прийому-передачі грошей від 20 грудня 2021 року Агентство нерухомості «Успех» в особі ФО-П ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) передала ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) дол. США за договором б/н про надання інформаційно-консультаційних послуг від 20.12.2021 року щодо продажу 26/100 жилого судинку №5 в місті Одесі по вул. Авдєєво-Чорноморського, який належить Немзорову на праві власності.

Суд звертає увагу, що зміст Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 20 грудня 2021 року та Акту прийому-передачі грошей від 20 грудня 2021 року суперечать один одному. Так, в Договорі про надання інформаційно-консультаційних послуг зазначено, що замовник (відповідач по справі) за виконання виконавцем (позивачем) доручення виплачує йому винагороду в сумі 100000 гривень, що еквівалентно 3600 доларів США за середнім курсом в банках України на день скоєння цього Договору (п.3.3.) та замовник - ОСОБА_2 вніс предоплату в розмірі 10000 доларів США (п. 3.2.). Натомість, в Акті прийому-передачі грошей зазначено, що Агентство нерухомості «Успех» в особі ФО-П ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) передала ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) дол. США за договором б/н про надання інформаційно-консультаційних послуг від 20.12.2021 року.

Таким чином, зважаючи на суперечливий характер цих доказів, неможливо встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, хто саме передав кошти та кому: позивач відповідачеві чи відповідач позивачу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики та посилався на вимоги статей 1047, 1048, 1049, 1950 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги, що надані позивачем Договір про наданні інформаційно-консультаційних послуг та акт пийому - передачі грошей не містять ознак укладання між сторонами саме договру позики, обов`язку повернути кошти, строків повернення тощо.

Окремо суд звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Агентства нерухомості «Успех». За пошуком у відкритих джерелах, такої юридичної особи не існує.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також суд звертає увагу, що відповідач позов не визнав позовні вимоги, просив відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що кошти від позивача не отримував та договір не підписував.

Суд зауважує, щодо можливого підписання Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 20 грудня 2021 року та Акту прийому-передачі грошей від 20 грудня 2021 року, то ця обставина не є безумовною підставою для стягнення коштів за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг, оскільки визначальним є надання послуг позивачем і отримання їх відповідачем.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.03.2023 року відстрочено позивачу сплату судового збору. Однак, ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 року встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та п. 23 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту».

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону, тому у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір слід віднести на користь держави.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 12, 13, 16, 76-81, 158 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, залишити без задоволення.

У разі набрання рішенням законної сили, скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17.03.2023 року, а саме скасувати арешт з 26/100 частини жилого будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Куриленко