Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1406/24

19 березня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Двібородчин І.В. за участі: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Поповича М.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України, КП "Солотвинське житлово-комунальне господарство" про зобов`язання демонтувати самочинно збудований об`єкт,

в с т а н о в и в:

В позові зазначено, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 , по сусідству у квартирі АДРЕСА_2 , проживає відповідач ОСОБА_2 .

В будинку АДРЕСА_3 , появилися тріщини стін. Позивач вважає, що самочинне будівництво квартири відповідачем ОСОБА_2 призвело до тріщини стін у вказаному будинку, оскільки остання здійснила прибудову без дозвільних документів, незважаючи на те, що рішенням виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 12 березня 2014 року №19, надано дозвіл лише на перебудову сходової клітки та підсобного приміщення у будинку АДРЕСА_3 .

Позивач зазначає, що відповідач здійснила прибудову приміщення до будинку, істотно відхилившись від проекту. Вважає, що вказані дії суперечать суспільним інтересам, порушують її права та мешканців будинку, прибудова здійснення з порушенням будівельних норм та правил, що змусило її звернутись до суду.

Зазначає, що відповідно до вимог законодавства переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Солотвинською селищною радою таких рішень не приймалось, а отже відповідач самовільно здійснила прибудову до будинку.

Підтвердженням того, що відповідач самовільно здійснила реконструкцію будинку на думку позивача є лист на колективне звернення, в якому зазначено, що від часу створення Солотвинської селищної територіальної громади, жодних рішень на спорудження двоповерхової будівлі та інших будівель і споруд не приймалось.

Також рішення щодо реконструкції вищевказаного спільного майна багатоквартирного будинку може бути прийнято лише його співвласниками і належить до повноважень зборів співвласників, а не окремому власнику квартири чи нежитлового приміщення.

В зв`язку із відсутністю рішення Солотвинської селищної ради та зборів співвласників у відповідачки відсутні документи, які надавали можливість перебудови квартири. Вказані дії відповідача призводять до того, що позивач змушена постійно здійснювати ремонтні роботи і коридорі та зовнішніх стін будинку.

Посилаючись на положення ст. 376 ЦК України просила суд, зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати самочинне будівництво, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Ухвалою від 09 жовтня 2024 року було відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року було закрито підготовче провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволені позову. Зазначає, що право власності на квартиру (спільна сумісна власність) набула у 2014 році (свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1 ), з того часу загальна площа квартири не змінювалась, а тому у позивача немає підстав стверджувати, що відповідачем було здійснено самочинне будівництво. Зазначає, що позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем самочинного будівництва чи будь-якої реконструкції та що такі дії призвели до порушення прав позивача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Попович М.М. підтримали доводи позову та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Головатюк І.М. просили суд проводити судовий розгляд за їх відсутності та відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Треті особи: Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України, КП "Солотвинське житлово-комунальне господарство" у судове засідання не з`явлись про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи Державної інспекції архітектури та містобудування України надали письмові пояснення та просили розглядати справу за наявними матеріалами з урахуванням наданих пояснень (а.с.39-44).

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 88,1 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 липня 2017 року та копією технічного паспорту на квартиру (а.с.5,6).

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 35,3 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 листопада 2024 року, копією свідоцтва про право власності від 04 листопада 2014 року та копією технічного паспорту на квартиру (а.с.71,72, 73-75).

У ч. 1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав

та вплив на порушника.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20.

Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного цивільного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) розпочато провадження у справі, належним позивачем. Брак права на позов у матеріальному розумінні матиме наслідком ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права в особи обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 907/29/19, провадження № 12-17гс20.

Позивачем заявлено вимогу про зобов`язання демонтувати самочинне будівництво по АДРЕСА_3 , однак не конкретизоване саме яке самочинне будівництво за вказаною адресою було здійснено відповідачем, не надано доказів, що взагалі було здійснено таке будівництво чи реконструкція та яким чином це порушує право позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

В обгрунтування, позову позивачем надано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки №034-16 від 04 січня 2017 року, видані відділом містобудування та архітектури Богородчанської районної державної адміністрації, щодо реконструкції квартири АДРЕСА_1 (а.с.8,9) та лист Солотвинського селищного голови М.Піцуряка на колективне звернення мешканців будинку АДРЕСА_3 від 08 серпня 2022 року (а.с.10,11).

Разом з цим, вказані докази не є достатніми на підтвердження тих обставин, що відповідачем було здійснено самочинне будівництво(реконстукція) за вказаною адресою та порушення цими діями право позивача.

За таких обставин у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13,76,77-80,81, 82, 89,141, 200,206 229, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України, КП "Солотвинське житлово-комунальне господарство" про зобов`язання демонтувати самочинно збудований об`єкт відмовити.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :