ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді Колесник С.А.,
за участю секретаря Смаль Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
Свої вимоги позивач аргументує такими доводами.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. від 08.12.2021 було відкрито виконавче провадження за №67802205 про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження Позивач не отримувала, про її наявність їй стало відомо після того як була заблокована її платіжна картка.
Зазначила, що з відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» вона ніяких угод не укладала, про свої претензії до неї відповідач не повідомляв.
Вказала, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та те, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» дійсно має право вимоги, чим, на її думку, порушив вимоги Закону України «Про нотаріат».
Також зазначила, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того факту, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник дійсно мав безспірну заборгованість перед стягувачем.
Вказує, що від відповідача вимоги про необхідність погашення заборгованості вона не отримувала, зобов`язань перед відповідачем не має, будь-яких договорів з відповідачем вона не укладала.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою судді від 16.12.2024 позовну заяву залишено без руху, надано строк 10 днів дляусунення недоліків позовної заяви.
25.12.2024 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява з квитанцією про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 30.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, 31.03.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачу в установленому законом порядку було направлено копію позовної заяви з додатками і надано достатні час і можливості для висловлення заперечень і обстоювання у суді власної правової позиції. Однак процесуальним правом подати відзив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не скористалося. Представник відповідача у судове засідання не з`явився і повідомлень про причини його неприбуття до суду не надходило.
Треті особи також були належним чином сповіщені про час і місце розгляду справи і до суду не з`явилися, причин свого неприбуття не повідомили.
За таких обставин неприбуття учасників процесу у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає судовому розгляду.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Положення ч. 1 ст.280 ЦПК України наділяють суд правом ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився до суду без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»», будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не направило до суду свого представника без повідомлення причин і правом подати відзив не скористалося. Представник позивача у своїй заяві висловила згоду на прийняття судом за результатами розгляду справи заочного рішення.
Виходячи з наведеного, керуючись вимогами ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне і можливе ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
На підставі договору договору №2277/К про відступлення прав вимоги від 06.07.2020 ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі Закон № 3425-XII) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У статті 88 Закону № 3425-XII визначено умови вчинення виконавчих написів: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги не сплинув встановлений законом строк давності.
Безспірність заборгованості, як унормовано підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).
При вчиненні виконавчого напису нотаріус згідно з вимогами підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.
Отже, ні Закон № 3425-XII, ні Порядок не наділяють нотаріусів повноваженнями вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості на підставі інших документів, не зазначених у Переліку.
З дня затвердження Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 і до внесення в нього змін постановою Уряду від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» даний документ не містив норм щодо стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів заборгованості за кредитними договорами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 Перелік було доповнено новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Отже, після 22 лютого 2017 року Перелік не передбачає можливості вчинення виконавчих написів нотаріусів про стягнення заборгованості, що випливає з кредитних правовідносин.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».
Таким чином, після 22 лютого 2017 року стягнення на підставі виконавчих написів нотаріуса заборгованості за договорами, що передбачають сплату коштів, допускається лише за сукупності таких умов: нотаріального посвідчення відповідного договору і надання стягувачем його оригіналу; долучення до договору документів на підтвердження безспірного характеру заборгованості.
Крім цього, на переконання суду, неможливість вчинення нотаріусом виконавчого напису щодо зазначеної вище заборгованості була зумовлена й іншими обставинами.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (пункт 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц).
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність і розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені згідно з вимогами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат». Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги до боржника про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Із урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Наведена норма закону спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Отже, безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та усунути допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору; якщо боржник жодної із цих дій не виконав, заборгованість вважається безспірною.
В матеріалах справи відсутні дані про направлення позивачу повідомлення про порушення ним основного зобов`язання і про вимогу виплати заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.
Процесуальним правом подати відзив і, заявивши свої заперечення, надати докази на підтвердження зворотного відповідач не скористався. За таких обставин суд, розглянувши справу на підставі письмових доказів, поданих позивачем, вважає недоведеним факт повідомлення ОСОБА_1 про порушення нею кредитних зобов`язань з пропозицією усунути таке порушення в установлений строк, що є обов`язковою умовою констатації безспірного характеру заборгованості.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування, як унормовано частиною 6 статті 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.
За правилами, встановленими законодавцем у ч. ч. 1, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Процесуальним правом подати відзив і, навівши свої заперечення, надати докази на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 до вчинення виконавчого напису про порушення ним кредитних зобов`язань з пропозицією усунути його в установлений строк відповідач не скористався. Причин неподання доказів ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не повідомило. Фактичних і правових підстав для звільнення відповідача від доказування у цій справі суд не встановив.
За наведених обставин суд, розглянувши справу на підставі письмових доказів, поданих позивачем, вважає недоведеним факт повідомлення ОСОБА_1 в установленому законом порядку про його заборгованість за кредитним договором, що є обов`язковою умовою констатації безспірності такої заборгованості.
За відсутності підтвердження безспірного характеру заборгованості виконавчий напис нотаріуса про її стягнення не може вважатися правомірним і таким, що підлягає виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а відтак вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 279,280, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Київський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено не скасовано за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2025.

Суддя С.А.Колесник