Провадження № 2/466/1017/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звертається адвокат Джох Роман Васильович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна та визначення розміру частки у спільному сумісному майні, -

в с т а н о в и в :

08.12.2024 адвокат Джох Роман Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив поділити майно та визначити, що частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 березня 2001 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули у власність квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 заповіту не залишила, тому спадкування відбулося згідно із законом. Спадкоємцями першої черги були ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_2 (син), які прийняли спадщину після ОСОБА_4 . У строк визначений законодавством (6 місяців) позивач звернувся до приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я. із заявою про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину та оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , проте отримав відмову.

Нотаріус мотивував відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 . тим, що згідно із ст. 69 ЗУ «Про нотаріат» та п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє склад спадкового майна. Частка, яка належала ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 не була визначена, тому нотаріусом неможливо встановити склад спадкового майна, а саме, яка частка квартири АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_4 належала останній та іншим співвласникам.

Рішенням Шевченківського районного суду від 16 липня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 та визначено, що частка ОСОБА_4 на момент її смерті в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/4. Проте частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 позивача не визначена, що не дозволяє йому зареєструвати за собою належну частку майна.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Баєвої О.І. від 14 січня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву чи клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 березня 2001 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , яке видане Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням № 345 від 27.03.2001 року, зареєстроване Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та записаного у реєстрову книгу № 50841.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 заповіту не залишила, тому спадкування відбулося згідно із законом.

Спадкоємцями першої черги були ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_2 (син), які прийняли спадщину після ОСОБА_4 .

У строк визначений законодавством (6 місяців) позивач звернувся до приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я. із заявою про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину та оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , проте отримав відмову.

Нотаріус мотивував відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , тим, що згідно із ст. 69 ЗУ «Про нотаріат» та п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє склад спадкового майна.

Частка, яка належала ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 не була визначена, тому нотаріусом неможливо встановити склад спадкового майна, а саме, яка частка квартири АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_4 належала останній та іншим співвласникам.

Рішенням Шевченківського районного суду від 16 липня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 та визначено, що частка ОСОБА_4 на момент її смерті в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/4. Проте частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 позивача не визначена, що не дозволяє йому зареєструвати за собою належну частку майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що частки в квартирі АДРЕСА_1 , учасниками спільної сумісної власності не визначено, однак така є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а відтак підлягає поділу між усіма співвласниками в рівних частинах, зокрема по 1/4.

Водночас, з позовом до суду звернувся лише ОСОБА_1 , тому судом вирішуються позовні вимоги, що стосуються ОСОБА_1 та визначається саме його частка в зазначеному вище спадковому майні.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 по справі № 570/997/19 провадження № 61-16257св20, позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом визначення 1/4 частки позивача у справі спільної сумісної власності, а саме у квартирі за адресою : АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомо, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП невідомо, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О. І. Баєва