КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6662/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 370/594/24

03 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року та додаткову ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2025 року, постановлені під головуванням судді Білоцької Л.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігор Романович, Комунальне підприємство «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича.

Скаргу обґрунтовано тим, що Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігорем Романовичем ведеться виконавче провадження № НОМЕР_5 щодо примусового виконання судового наказу № 370/594/24 від 09 вересня 2024 року, виданого Макарівським районним судом Київської області.

23 вересня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігорем Романовичем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, яке належить боржнику у межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 19886,55 грн.

Раніше вже накладався арешт на кошти боржника (постанова від 20 вересня 2024 року).

Вважала, що арешт, накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про арешт майна від 23 вересня 2024 року на все майно боржника у ВП НОМЕР_3 є незаконним і передчасним, посилаючись на те, що сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати; не здійснено документального підтвердження належності нерухомого майна боржнику на праві власності/ спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом; не проведено виявлення та опису рухомого майна.

З урахуванням наведених обставин, заявник ОСОБА_1 просила суд: визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича про арешт майна боржника від 23 вересня 2024 року у ВП НОМЕР_4 неправомірною; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича про арешт майна боржника від 23 вересня 2024 року у ВП НОМЕР_4.

У грудні 2024 року заявник ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи ухвалу Макарівського районного суду Київської області про скасування судового наказу № 370/594/24 від 09 вересня 2024 року. Посилаючись на те, що дане провадження за скаргою на дії приватного виконавця є неактуальним, просила відмовити у задоволенні скарги.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича відмовлено.

13 грудня 2024 року досуду надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про стягнення судових витрат, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його, приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича, користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000,00 грн.

В обґрунтування доводів заяви зазначав, що у провадженні Макарівського районного суду Київської області розглядалась скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко І.Р. (ВП НОМЕР_5), в рамках справи № 370/594/24.

Приватним виконавцем Ніколаєнко І.Р. було укладено із адвокатом Прибильським В.Г. договір про надання правничої допомоги № 20-10-23П від 20.10.2023 року. На підставі даного договору адвокатом Прибильським В.Г. надаються приватному виконавцю Ніколаєнко І.Р. послуги по підготовці всіх необхідних процесуальних документів (заперечень на скаргу, заяв, клопотаньґ. тощо) необхідних для захисту прав, представництво інтересів приватного виконавця під час розгляду справи № 370/594/24 в Макарівському районному суді Київської області, участь в судових засіданнях та інші послуги необхідні для захисту прав клієнта.

У письмових запереченнях на заяву про стягнення судових витрат ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначала, що судом першої інстанції не було досліджено питання обгрунтованості чи необгрунтованості скарги на дії приватного виконавця, не було надано оцінки її доводам, а такок доводам заперечень адвоката приватного виконавця, оскільки вона, як заявник(скаржник) відмовилась від своєї скарги на дії приватного виконавця у зв?язку із закінченням виконавчого провадження та скасуванням судового наказу, судом було прийнято таку відмову, виходячи з принципу диспозитовності.

Додатковою ухвалоюМакарівського районного суду Київської області від 06 січня 2025 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про стягнення судових витрат задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича (07401, м. Бровари, вул. Шолом-Алейхема, б. 63, прим. 6, іпн НОМЕР_2 ) судові витрати по розгляду справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленими ухвалами суду першої інстанції, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року у справі №370/594/24 та додаткову ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2025 року у справі № 370/594/24 та закрити провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору. Заяву приватного виконавця про стягнення судових витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувані ухвали суду першої інстанції є незаконними, прийняті з істотним порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , як сторона скаржника, відмовилась від своєї скарги на дії приватного виконавця у зв`язку із скасуванням судового наказу, закінченням виконавчого провадження та зняттям арештів. Скарга на дії приватного виконавця не розглядалась судом першої інстанції по суті вимог. Отже, судом першої інстанції не встановлено необґрунтованість скарги на дії приватного виконавця, а лише відмовлено у її задоволенні.

Заявник ОСОБА_1 вважає, що у провадженні за скаргою на рішення приватного виконавця зник предмет спору (накладений арешт на майно) з моменту скасування судового наказу, а тому провадження підлягало закриттю, тоді як суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права, відмовив у задоволенні скарги.

На її думку, усі дії були пов`язані із двома судовими помилками, а саме: працівники апарату Макарівського районного суду Київської області у порушення галузевого законодавства, що регулює діловодство у судах, а також законодавства, що регулює взаємодію з Автоматизованою системою діловодства суду, створили не тільки провадження, але й окрему судову справу з іншим єдиним унікальним номером (№370/767/24) за її заявою про скасування судового наказу у справі № 370/594/24), що унеможливило зупинення виконання рішення суду у справі № 370/594/24. Заява про скасування судового наказу була подана нею 19 березня 2024 року та вирішена по суті шляхом постановлення ухвали про скасування судового наказу лише 21 листопада 2024 року.

Зазначала, що вона не має відповідати за судову помилку, що мало наслідком подання наступних апеляційної скарги, касаційної скарги, скарги на рішення приватного виконавця та наступні провадження. Цей ланцюг подій полягає у створенні за провадженнями справ з різними унікальними номерами, що унеможливило зупинення виконання рішення (судового наказу у справі № 370/594/24) Верховним Судом.

Заявник ОСОБА_1 просить суд при вирішенні її апеляційної скарги врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 921/357/20 (провадження № 12-48гс24).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Приватного виконавці виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича - адвокат Прибильський Віталій Геннадійович просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі та ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09.12.2024 року та додаткову ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06.01.2025 року залишити без змін; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зазначає, що дії приватного виконавця Ніколаєнко І.Р. є законними та вчинені на підставі норм чинного законодавства, оскільки на виконавця покладається обов`язок по накладенню арештів на все майно боржника.

Постанова про арешт майна боржника, яку оскаржує ОСОБА_1 , була винесена приватним виконавцем Ніколаєнко І.Р. 23.09.2024 року, тобто після перевірки майнового стану боржника та після підтвердження, самим боржником, обставини про наявне зареєстроване право власності на нерухоме майно.

Вважає що, виходячи із положень статті 451 ЦПК України, при розгляді скарги на дії, бездіяльність приватного виконавця суд має право прийняти або рішення про скасування рішень та визнання дії чи бездіяльності приватного виконавця неправомірними, або про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, виходячи із положень п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та висновків Верховного Суду, на підставі вказаної норми процесуального законодавства, суд може закрити саме провадження в цивільній справі. Проте скарга розглядається в рамках вже існуючою цивільної справи предмет спору якої існує, рішення в якій вже прийнято, а тому у суду відсутні підстави для закриття провадження із розгляду скарги на дії чи бездіяльність приватного виконавця.

Таким чином, на переконання представника Приватного виконавці виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича, під час розгляду скарги на дії чи бездіяльність приватного виконавця в порядку Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», процесуальне законодавство не передбачає можливості закрити провадження у справі, а тому доводи апелянта ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Викладене, на думку представника Приватного виконавці виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича, підтверджує законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Посилання апелянта на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 921/357/20 у даному випадку є нерелевантним, оскільки вказана справа розглядалась в рамках господарського судочинства, в даній справі є інший предмет розгляду, інший суб`єктний склад, інші обставини справи, які не є подібними до правовідносин, які є предметом спору в даній справі.

Щодо доводів ОСОБА_1 про судову помилку у визначені номерів справ, представник Приватного виконавці виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича зазначає, що дана обставина не відноситься до правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 , як боржником в рамках виконавчого провадження, та приватним виконавцем Ніколаєнком І.Р.

Викладене підтверджує законність ухвали Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року та додаткової ухвали Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2025 року у справі № 370/594/24 та безпідставність апеляційної скарги ОСОБА_1 .

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - Павленко Дмитро Олександрович підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Представник Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича - адвокат Прибильський Віталій Геннадійович просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги скаржника (боржника за виконавчим провадженням) ОСОБА_1 .

Представник Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради в судове засідання не з?явився. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції заінтересована особа Комунальне підприємство «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради повідомлялась у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності заінтересованої особи Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 лютого 2024 року Комунальне підприємство «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради (далі - КП «Макарів ВУЖКГ») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .

06 березня 2024 року Макарівським районним судом Київської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Макарів ВУЖКГ» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 16 961,34 грн та судовий збір 302,80 грн (а.с. 29 том 1).

18 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до районного суду заяву про скасування вказаного судового наказу, посилаючись на те, що вимоги

КП «Макарів ВУЖКГ» є необґрунтованими (справа № 370/767/24) - а.с. 31-34, 35 том 1).

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду на підставі частини шостої статті 170 ЦПК України (а.с. 36-37, 65-68 том 1).

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду першої інстанції (а.с. 114-117 том 1).

06 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича, прийнятих в рамках відкритого виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу № 370/594/24 від 09 вересня 2024 року, виданого Макарівським районним судом Київської області, в якій просила суд визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича про арешт майна боржника від 23 вересня 2024 року у ВП НОМЕР_4 неправомірною; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича про арешт майна боржника від 23 вересня 2024 року у ВП НОМЕР_4 (а.с. 1-6 том 2).

Скарга ОСОБА_1 на дії/рішення приватного виконавця прийнята до розгляду судом першої інстанції, з призначенням її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і приватного виконавця рішення, дія якого оскаржуються, на 01 листопада 2024 року, в подальшому розгляд справи відкладено до 26 листопада 2024 року, до 09 грудня 2024 року (справа № 370/594/24, провадження №4-с/370/9/24) - а.с. 12, 39-41, 47 том 2.

За відомостями, які є відкритими та публічними, з веб-сайту Судової влади вбачається, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 21 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу№ 370/594/24 задоволено.

Судовий наказ, виданий 06 березня 2024 року Макарівським районним судом Київської області у справі № 370/594/24 за заявою Комунального підприємства «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги - скасовано. Дата набрання ухвали законної сили 21 листопада 2024 року (справа № 370/767/24, провадження №2-с/370/23/24).

Керуючись вимогами пункту 5 частини першої статті 39 (скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ), статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігорем Романовичем винесено постанову від 26 листопада 2024 року про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу №370/594/24, виданого 09 вересня 2024 року Макарівським районним судом Київської області, боржник ОСОБА_1 , стягувач КП «Макарів ВУЖКГ», з припиненням чинності арешту майна боржника та скасуванням інших заходів примусового виконання рішення (а.с. 55 том 2).

06 грудня 2024 року заявник ОСОБА_1 у межах розгляду справи за її скаргою на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича (№ 370/594/24, провадження №4-с/370/9/24) подала до суду заяву, в якій відмовилась від вимог скарги, посилаючись на те, що вимоги за її скаргою є неактуальними, оскільки ухвалою Макарівського районного суду Київської області скасовано судовий наказ № 370/594/24 від 09 вересня 2024 року (а.с. 42-46 том 2).

Постановлюючи ухвалу за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Врахувавши подану заяву скаржника ОСОБА_1 , яка станом на день розгляду скарги не підтримує вимоги скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича слід відмовити.

Додатковою ухвалоювід 06 січня 2025 року суд першої інстанції частково задовольнив заяву приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про стягнення судових витрат, стягнувши із ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5 000,00 грн, обгрунтовуючи свій висновок тим, що правовий аналіз положень законодавства дає підстави для висновку, що у випадку, коли суд за наслідками розгляду скарги в межах судового контролю за виконанням судових рішень ухвалює законне процесуальне судове рішення, хоч і не передбачене статтею 451 ЦПК України, це не може позбавляти учасника такого провадження права на відшкодування витрат у зв`язку з необґрунтовано ініційованим судовим провадженням. Тобто, має місце саме прогалина в процесуальному законодавстві і найбільш наближеним до таких випадків є процесуальне регулювання, передбачене частиною п`ятою статті 142 ЦПК України (у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача).

Врахувавши подані представником приватного виконавця докази на підтвердження понесених приватним виконавцем судових витрат на професійну правничу допомогу, а також заперечення заявника (скаржника) ОСОБА_1 щодо розміру витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про стягнення судових витрат (а.с. 108-115 том 2).

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судовий наказ - особлива форма судового рішення, запроваджена Цивільним процесуальним кодексом України, про стягнення з боржника грошової суми або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Судовий наказ одночасно є виконавчим документом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" - стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 448 України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, зазначеною нормою встановлена можливість звернення зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення. Така скарга є формою звернення за судовим захистом порушених прав (інтересів) сторін та учасників, з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Згідно за статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Водночас приписи статті 451 ЦПК України не охоплюють усі можливі випадки процесуальних рішень, якими може завершуватися провадження за скаргою сторони виконавчого провадження.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб ДВС, до скарг сторін виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Таким чином, особа, яка звернулася зі скаргою на рішення, дії / бездіяльність виконавця, має право заявити відповідне клопотання про припинення розгляду її скарги (залишення скарги без розгляду, відмову від скарги, тощо), що у результаті унеможливлює подальший її розгляд (за винятком випадків подання такої заяви неуповноваженою особою) та призводить до ухвалення судового рішення не передбаченого статтею 451 ЦПК України, що спростовує доводи відзиву Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича у відповідній частині.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 у порядку, який передбачений ЦПК України, звернулося до суду зі скаргою від 06 жовтня 2024 року на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича, прийняті в рамках відкритого виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу № 370/594/24 від 09 вересня 2024 року, виданого Макарівським районним судом Київської області, та оскаржила дії/рішення приватного виконавця, яким під час виконання судового рішення, на думку заявника, порушено її права як боржника у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_4.

До закінчення судом першої інстанції розгляду скарги по суті ОСОБА_1 подала до суду заяву від 06 грудня 2024 року, в якій відмовилась від вимог скарги, мотивуючи тим, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області скасовано судовий наказ № 370/594/24 від 09 вересня 2024 року, а відтак вимоги її скарги від 06 жовтня 2024 року на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича є неактуальними (а.с. 42-46 том 2).

Матеріалами справи підтверджується, що з підстав скасування рішення (судового наказу № 370/594/24 від 09 вересня 2024 року) приватний виконавець виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігор Романович виніс постанову від 26 листопада 2024 року про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу №370/594/24, виданого 09 вересня 2024 року Макарівським районним судом Київської області, боржник ОСОБА_1 , стягувач КП «Макарів ВУЖКГ», з припиненням чинності арешту майна боржника та скасуванням інших заходів примусового виконання рішення (а.с. 55 том 2).

Отже, необхідність у скасуванні оскаржуваної постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича про арешт майна боржника від 23 вересня 2024 року у ВП НОМЕР_4 відпала.

Відповідно до приписів статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом частин першої, другої, третьої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Як вбачається із змісту постановленої ухвали від 09 грудня 2024 року, в основу висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 у справі № 370/594/24, судом першої інстанції покладено волевиявлення заявника ОСОБА_1 про відмову від скарги, що викладене у письмовій заяві, яка зареєстрована судом 06 грудня 2024 року за вхідним номером ЕС-9749/24 (а.с. 42 том 2).

Тобто, судом першої інстанції прийнята відмова ОСОБА_1 від скарги на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича.

Аналіз наведених норм процесуального права дозволяє дійти висновку, що вирішення питання про відмову від позову (скарги) та розгляд справи по суті вимог, зокрема, на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, - це різні стадії судового процесу, та при їх розгляді доведенню й дослідженню підлягають різні обставини.

Так, подання заяви про відмову від позову (скарги) є реалізацією позивачем (заявником) його диспозитивних прав, передбачених нормами ЦПК України. Відмова позивача від позову (скарги) - це одностороннє вільне волевиявлення позивача (заявника), спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем (заявником) процесу.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України у разі прийняття судом відмови від позову суд закриває провадження у справі.

Отже, за результатом прийняття судом відмови від позову (скарги) не може бути ухвалено судове рішення про відмову в задоволенні позову (скарги) по суті вимог.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 09 грудня 2024 року, суд першої інстанції не взяв до уваги наведені норми закону та, поклавши в основу висновку подану скаржником ОСОБА_1 заяву, яка станом на день розгляду скарги не підтримувала вимоги скарги на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича, у непроцесуальний спосіб відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_1 по суті вимог на дії/рішення приватного виконавця.

Знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 про те, що обставини, зазначені в скарзі на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича, та які входять до предмету доказування, судом першої інстанції не перевірялись та ухвала про відмову в задоволенні скарги висновків суду про встановлення обгрунтованості чи необґрунтованості скарги ОСОБА_1 на дії/рішення приватного виконавця не містить.

Допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України становлять підставу для скасування оскаржуваного судового рішення від 09 грудня 2024 року із закриттям провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича за пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору суперечать змісту її заяви щодо відмови від скарги, що подана до суду першої інстанції 06 грудня 2024 року. До того ж, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження додаткового судового рішення від 06 січня 2025 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у справі № 370/594/24, провадження № 4-с/370/9/24, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 357/380/20).

Згідно зі статтею 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Чинне законодавство не містить заборони на користування професійною правничою допомогою учасниками справи під час звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного (приватного) виконавця.

Відсутні подібні обмеження щодо використання правничої допомоги і суб`єктами оскарження.

Отже, відшкодування судових витрат має відбуватись на будь-якій стадії судового провадження, зокрема, і на стадії судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно із частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до загального правила розподілу судових витрат між сторонами, шо передбачено частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 142 ЦПК України розподіл витрат проводиться судом і в тому випадку, коли судове рішення по суті спору не приймається (у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У справі, яка переглядається, приватний виконавець, звертаючись до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу від 13 грудня 2024 року, не доводив необґрунтованості дій заявника ОСОБА_1 , пов?язаних із поданням скарги та її розглядом в цій справі, і таких обставин не встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному додатковому судовому рішенні від 06 січня 2025 року.

За результатами оцінки доводів сторін і дослідження матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків про відмову в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат від 13 грудня 2024 року, яка обгрунтована на підставі загальних правил розподілу судових витрат між сторонами, зважаючи на те, що системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 141, 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови, дають підстави вважати, що оскаржувані судові рішення у справі № 370/594/24, провадження № 4-с/370/9/24 ухвалені без дотримання норм процесуального права, що є підставою для їх скасування.

Переглядаючи справу, колегією суддів апеляційного суду установлено, що розгляд справи за поданою скаргою ОСОБА_1 на дії/рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича не підлягав продовженню у зв?язку з волевиявленням заявника ОСОБА_1 щодо розпорядженням своїми правами про відмову від вимог скарги, що виключало закінчення судом першої інстанції розгляду справи з ухваленням судового рішення по суті вимог скарги, та свідчить про невідповідність судового рішення суду першої інстанції від 09 грудня 2024 року вимогам статті 451 ЦПК України та його ухвалення з порушенням норм процесуального права, наслідком чого є скасування судового рішення із закриттям провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування судового рішення (ухвали) Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року, то додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2025 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у справі № 370/594/24, провадження № 4-с/370/9/24, також слід скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі № 370/594/24, провадження № 4-с/370/9/24 (пункт 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі»).

За змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач (суб`єкт оскарження) має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (скаржника).

Керуючись ст.ст. 2, 13, 133, 137, 141, 142, 206, 255, 367, 368, 374, 377, 376, 381-384, 447, 448, 451, 452 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 09 грудня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігор Романович, Комунальне підприємство «Макарівське виробниче управління житлово-комунального господарства» Макарівської селищної ради закрити.

Додаткову ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про стягнення судових витрат залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: