Справа № 197/1110/24
Провадження № 2/197/77/25
27 березня 2025 року с-ще Широке
Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Гетьманенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Широке позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що Широківським районним судом Дніпропетровської області 20.06.2012 було ухвалено рішення у справі № 0445/824/2012, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу позивача на ОСОБА_2 , починаючи з 06.06.2012 і до повноліття дитини. Позивач сплачує аліменти вчасно, заборгованості зі сплати аліментів немає. З 25.02.2024 ОСОБА_2 переїхав мешкати до батька ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_2 проживає з позивачем ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні, позивач просить припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідачки та відізвати виконавчий лист з органів державної виконавчої служби в частині стягнення аліментів з позивача на користь відповідача.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 (а.с. 11), головуючим суддею у справі визначено суддю Панчука М.В.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024 позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач у судовому засіданні пояснив, що його неповнолітній син ОСОБА_4 25.02.2024 приїхав до нього на роботу і там повідомив, що що не бажає в подальшому проживати із відповідачкою, а просить жити з позивачем. Відповідно 25.02.2024 позивач сина забрав і подзвонив відповідачці та повідомив, що син переїхав жити до нього. 26 лютого 2024 року позивач сина зареєстрував за місцем проживання своєї матері та баби неповнолітнього сина та фактично останній почав з цього часу проживати за місцем проживання позивача та з того часу син перебуває на повному його утриманні, у зв`язку з чим просить припинити стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_3 та відізвати виконавчий лист з органів державної виконавчої служби в частині стягнення аліментів з позивача на користь відповідача.
Відповідачка до суду повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини своєї неявки не повідомив. Заяв чи клопотань від неї в суд не надходило.
Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачці були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він є сином сторін у справі та 24.02.2024 він втік від матері ОСОБА_3 , тому що вона погано до нього ставилася та приїхав до місця роботи позивача, звідки останній його забрав до себе жити. Уже з 25.02.2024 він змінив зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання, при цьому останнього зареєстрували за місцем проживання матері позивача, а фактично він проживає разом з батьком. Також він відразу змінив місце навчання, та почав навчатиза за місцем нового проживання. До матері він повертатися не хоче, тому що там йому було погано. При цьому, з того часу, а саме з 25.02.2024 ОСОБА_4 почав фактично жити зі своїм батьком ОСОБА_1 та позивач його повністю утримує.
Вислухавши доводи позивача, заслухавши пояснення свідка, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2012 у справі № 0445/824/2012 (а.с. 19) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 06 червня 2012 року і до повноліття дитини.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.11.2022 (а.с. 17), ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком зазначено ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради № 49 від 23.04.2024 (а.с. 18), неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25.02.2024. На сьогоднішній день вихованням та доглядом за дитиною займається батько ОСОБА_1 .
При вирішенні спору суд ззаначає, що за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпеченні речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на дитину), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд повинен оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для подальшого стягнення аліментів з особи, з якою, за встановленими обставинами справи, проживають діти.
Аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого аліменти, за своєю суттю, є коштами, які спрямовані на забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Оскільки судом встановлено, що з 25.02.2024 і станом на теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, то підстави для стягнення аліментів на утримання дитини на користь матері відсутні.
Таким чином, судом встановлено, що неповнолітій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.02.2024 з відповідачем ОСОБА_3 на користь якої на утримання цієї дитини були стягнуті аліменти з позивача, не проживає. Дитина фактично проживає з батьком - ОСОБА_1 .
За приписами ст. 180 СК України аліменти виплачуються тому з батьків, з ким проживає дитина.
Діючи в інтересах дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд в цій справі припиняє стягнення аліментів з позивача з метою того, щоб кошти, які сплачуються або мають сплачуватися на її утримання, залишилися в розпорядженні особи, яка здійснює утримання і витрачалися на потреби дитини.
Встановивши в судовому засіданні, що з 25.02.2024 неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за місцем проживання його батька за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про те, що слід припинити стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 , які були стягувані на користь відповідачки.
Враховуючи встановлені обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу, коли ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почав проживати разом з батьком, тобто з 25.02.2024, оскільки з цього часу дитина проживала з позивачем та він ніс витрати на її утримання.
За таких підстав, вимоги позивача про припинення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів, призначених на підставі рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2012 року в цивільній справі №0445/824/2012 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 06 червня 2012 року і до повноліття дитини, підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 206, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про припинення стягнення аліментів - задовольнити.
Припинити з 25 лютого 2024 року стягнення аліментів, які стягувалися з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини зі всіх видів заробітку /доходу/, починаючи з 06 червня 2012 року і до повноліття дитини, на підставі рішення №0445/824/2012, ухваленого 20 червня 2012 року Широківським районним судом Дніпропетровської області.
Відізвати виконавчий лист з органів державної виконавчої служби, виданий на виконання рішення №0445/824/2012, ухваленого 20 червня 2012 року Широківським районним судом Дніпропетровської області, в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини зі всіх видів заробітку /доходу/, щомісячно, починаючи з 06 червня 2012 року і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складення повного судового рішення - 28.03.2025.
Суддя М.В. Панчук