Провадження №2/523/1366/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/15664/24 за позовною заявою Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що до органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації від Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання та документи стосовно невідкладного відібрання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав. Так, із наданих документів вбачається, що до Служби у справах дітей Одеської міської ради від ВП № 2 ОРУ № 1 ГУНП в Одеській області 11.09.2024 року в телефонному режимі надійшла інформація щодо отримання повідомлення від Одеського закладу дошкільної освіти «Дитячий задок» № 45 ОМР про, що вихованцем закладу з 03.06.2024 року є малолітній ОСОБА_2 , якого приводить та забирає мати ОСОБА_3 або тато ОСОБА_4 . Мати дитини, ОСОБА_1 систематично приходить за дитиною в нетверезому стані, через що вихователь викликає батька, щоб він забрав дитину. Одного разу ОСОБА_1 поводила себе агресивно, через що була викликана поліція. 10.09.2024 року ОСОБА_1 знову прийшла в нетверезому стані, через що дитину їй віддати було неможливо.

11.09.2024 року спеціалістами Служби спільної із фахівцями Центру соціальних служб ОМР та представниками ВП № 2 ОРУ № 1 ГУНП в Одеській області було здійснено виїзд по місцю проживання відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 та з`ясовано, що в квартирі проживають ОСОБА_1 , її співмешканець ОСОБА_5 та малолітні діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час відвідування вдома була мати ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 . Під час бесіди з ОСОБА_1 , до квартири заходили сторонні чоловіки асоціальної зовнішності в стані, схожому на алкогольне сп`яніння, намагалися спровокувати конфліктну ситуацію.

Спеціалістами Служби у справах дітей було здійснено обстеження умов проживання родини, складено відповідний акт від 11.09.2024 року та з`ясовано, що квартира орендована, двокімнатна, для дітей створені задовільні умови (в дитячій кімнаті прибрано), на кухні безлад, валяються залишки їжі, недопалки. Відсутня готова приготовлена їжа для дітей.

За інформацією веб-сайту Судова влада України, ОСОБА_1 неодноразово постановами Новокаховського міського суду Херсонської області притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, ч. 3 - дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду), та до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП (ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей).

Службою 10.07.2024 року було отримано від Центру соціальних служб Одеської міської ради повідомлення/інформація про сім`ю/особу, дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах стосовно факту домашнього насильства психологічного характеру, вчиненого 19.06.2024 року ОСОБА_1 відносно свого співмешканця ОСОБА_5 в присутності малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до пояснень ОСОБА_5 , наданих в телефонному режимі, конфлікт стався на побутовому рівні. ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями.

Під час здійснення візиту за адресою: АДРЕСА_1 , спеціалістами Служби була викликана бригада швидкої медичної допомоги для огляду малолітньої дитини. У дитини при огляді бригадою швидкої медичної допомоги виявлена температура 37,2, ознаки ГРВІ, дитина потребує госпіталізації.

Відповідно до п.п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року № 585, 11.09.2024 року проведено оцінку рівня безпеки малолітнього ОСОБА_2 , про що складено відповідний акт, відповідно до якого мати ОСОБА_1 перебуває в стані, схожому на алкогольне сп`яніння, поводить себе неадекватно, в квартирі на підлозі розкидані недопалки, залишки їжі, на столі брудний посуд та стакани. Дитина мала зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, а саме: відчувався неприємний запах, одягнена в брудний одяг, спостерігався низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. Більш того, дитина не забезпечена належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, належним доглядом. Висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно.

В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безпеки дитини, малолітнього ОСОБА_2 , було доставлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №3» Одеської міської ради для проведення медичного обстеження. Дитину було госпіталізовано в стаціонар.

Для вирішення подальшої долі дітей та надання відповідно до п. 24 Постанови Кабінету міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 року № 866 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, яка відібрана у матері без позбавлення батьківських прав, необхідне рішення суду.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким відібрати малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав, а також стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів).

Суд констатує, що в рамках розгляду даної справи представником відповідачки ОСОБА_8 було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову представник відповідачки вказує на те, що протягом тривалого часу ОСОБА_1 проживала разом із дітьми на окупованій території, що створило глибоку психологічну травму, яка посилювалась щоденним страхом за безпеку дітей, відсутністю нормальних умов життя та постійним стресом від невизначеності майбутнього. Вимушене переселення з двома дітьми на територію міста Одеси стало додатковим травматичним фактором. Раптова втрата звичного середовища, соціальних зв`язків, необхідності швидкої адаптації до нових умов життя - все це створило надмірне психологічне навантаження на психіку матері. Відповідачка визнає, що в період адаптації після переселення мати дійсно проявила неналежну поведінку, обравши деструктивний шлях подолання психологічної травми через алкоголь, що негативно позначилось на виконанні материнський обов`язків та призвело до часткового нехтування потребами дітей, зокрема ОСОБА_2 . Однак, відібрання від відповідачки дитини ОСОБА_2 стало поворотним моментом у свідомості матері. Наразі відповідачка виправляє свою винну поведінку заради благополуччя дітей. Так, ОСОБА_1 пройшла процедури медикаментозного блокування (кодування) від алкогольної залежності. Згідно з довідкою виданою «Медичним центром Vector Plus» від 19.09.2024 року відповідачці введено протиалкогольний препарат пролонгованої дії строком на 12 місяців. Задля забезпечення належної турботи по відношенню до дітей, ОСОБА_1 працевлаштувалась на роботу. Згідно з довідкою №01-70/659 від 08.11.2024 року ОСОБА_1 працює у КНП «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради у відділенні екстреної медичної допомоги, реанімаційний блок, на посаді молодшої медичної сестри. По місцю роботи характеризується позитивно. Після госпіталізації дитини, відповідачка регулярно відвідувала сина. Вказані зустрічі демонструють збереження міцного зв`язку між матір`ю та дитиною, а також прагнення матері підтримувати постійний контакт із сином.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 25.09.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.02.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_9 в останнє судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд провести розгляд справ за відсутності сторони позивача та ухвалити рішення з урахування прав та інтересів дитини.

У попередньому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд ухвалити рішення, яким відібрати малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав, а також стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів).

Відповідачка ОСОБА_1 та представник відповідачки ОСОБА_10 в останнє судове засідання не з`явилися. Представник відповідачки подала до суду заяву, в якій просила суд провести судове засідання за відсутності сторони відповідача та відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі.

У попередньому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та представник відповідачки ОСОБА_10 проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради Тимошевська Ю.Й. в судове засідання не з`явилася. Однак, подала до суду заяву, в якій просила суд ухвалити рішення, яким даний позов задовольнити в повному обсязі та провести розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Суд констатує, в рамках розгляду даної справи судом було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що відповідачка ОСОБА_1 є його дружиною, а ОСОБА_2 є його біологічним сином, хоч відомості про батька дитини і були записані на підставі ст. 135 СК України. Із відповідачкою у нього також є ще одна спільна дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родина проживає добре, дійсно, були негативні моменти, коли ОСОБА_1 перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Однак, станом на сьогоднішній день в родині не має жодних проблем, оскільки ОСОБА_3 пройшла лікування від алкогольної залежності, працевлаштувалася. У той день, коли Службою у справах дітей ОСОБА_2 був відібраний, свідок перебував у відрядженні у м. Харкові. Йому зателефонував працівник служби у справах дітей та повідомив про ситуацію, що склалася. По приїзду йому передали сина ОСОБА_11 , оскільки свідок є його батьком. Оскільки, свідок не являється юридично батьком ОСОБА_2 , його було відібрано від матері та передано до медичного закладу. ОСОБА_1 дуже переживає з даного приводу. Наразі в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває справа за його позовом про визнання батьківства відносно ОСОБА_2 .

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Суд зазначає, що підставою звернення до суду з даним позовом слугувало те, що до органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації від Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання та документи стосовно невідкладного відібрання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав.

По справі встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 21.09.2021 року.

Відомості про батька дитини записані в порядку ст. 135 СК України зі слів матері.

Відповідно до довідки від 11.09.2023 року № 5138- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Нова Каховка, Херсонська обл., законний представник, що супроводжує малолітню дитину ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 11.09.2023 року № 5138- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

До Служби у справах дітей Одеської міської ради від відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області 11.09.2024 в телефонному режимі надійшла інформація щодо отримання повідомлення від Одеського закладу дошкільної освіти «Дитячий садок» № 45 Одеської міської ради про те, що вихованцем закладу з 03.06.2024 є малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитину приводить та забирає мама ОСОБА_3 або тато ОСОБА_4 . Мама дитини, ОСОБА_1 , систематично приходить за дитиною в нетверезому стані, через що вихователь викликає батька, щоб він забрав дитину. Одного разу ОСОБА_1 поводила себе агресивно, була викликана поліція. ОСОБА_1 10.09.2024 прийшла до закладу знову в нетверезому стані, у зв`язку з чим дитину віддати їй було неможливо. Батько в м. Одесі на даний час не перебуває. Родина проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією Повідомлення ЗДО № 45 про ОСОБА_1 до Начальника ВП № 2 ОРУА № 1 ГУНП в Одеській області (а.с. 12).

11.09.2024 року спеціалістами Служби спільної із фахівцями Центру соціальних служб ОМР та представниками ВП № 2 ОРУ № 1 ГУНП в Одеській області було здійснено виїзд по місцю проживання відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 та з`ясовано, що в квартирі проживають ОСОБА_1 , її співмешканець ОСОБА_5 та малолітні діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час відвідування вдома була мати ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 .

Згідно акту бесіди від 11.09.2024 року вбачається, що зі слів ОСОБА_1 , на даний час її старший син ОСОБА_6 знаходиться на заняттях в Одеському ліцеї № 111 Одеської міської ради, батько дитини, її співмешканець ОСОБА_5 - у відрядженні. Зі слів матері, відомості про батька малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені до актового запису по народження відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Під час бесіди з ОСОБА_1 , до квартири заходили сторонні чоловіки асоціальної зовнішності в стані, схожому на алкогольне сп`яніння, намагалися спровокувати конфліктну ситуацію (а.с. 16).

Спеціалістами Служби у справах дітей ОМР здійснено обстеження умов проживання родини, складено відповідний акт від 11.09.2024 року та з`ясовано, що квартира орендована, двокімнатна, для дітей створені задовільні умови (в дитячій кімнаті прибрано), на кухні безлад, валяються залишки їжі, недопалки. Відсутня готова приготовлена їжа для дітей (а.с. 15).

Відповідно до протоколу бесіди з директором Одеського ліцею № 111 ОСОБА_12 , малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно навчається в даному закладі, враховуючи ситуацію, що склалася був переданий після уроків фахівцю Центру соціальних служб Одеської міської ради для подальшої передачі батьку дитини ОСОБА_5 (а.с. 14).

Відповідно до п.п. 5,9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року №585, 11.09.2024 року проведено оцінку рівня безпеки малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний акт, відповідно до якого мати ОСОБА_1 перебуває в стані, схожому на алкогольне сп`яніння, поводить себе неадекватно, в квартирі на підлозі розкидані недопалки, залишки їжі, на столі брудний посуд та стакани. Висновок щодо рівня безпеки дитини - «дуже небезпечно».

Також в рамках розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_1 пройшла процедури медикаментозного блокування (кодування) від алкогольної залежності.

Згідно з довідкою, виданою «Медичним центром Vector Plus» від 19.09.2024 року відповідачці введено протиалкогольний препарат пролонгованої дії строком на 12 місяців.

Відповідно до результатів лабораторних досліджень №581 від 18.11.2024 року відповідачці було проведено багатопрофільний тест для визначення 10 наркотиків в сечі (якісне визначення): морфіну, кокаїну, амфетаміну, метамфетаміну, марихуани, бупренорфіну, МДМА (екстазі), трамадолу, метадону, синтетичної марихуани (спайс), результат якого був негативний. Таким чином, результати розширеного наркологічного тестування не виявили жодних слідів наркотичних речовин у організмі.

Згідно з довідкою №01-70/659 від 08.11.2024 року ОСОБА_1 працює у КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради у відділенні екстреної медичної допомоги, реанімаційний блок, на посаді молодшої медичної сестри.

Відповідно до Характеристики на ОСОБА_1 від 20.11.2024 року, наданої завідувачем відділення експертаної медичної допомоги КНП «МКЛ № 11» ОМР ОСОБА_13 , ОСОБА_1 з 01.11.2024 року працює на посаді молодшої медичної сестри відділення екстреної медичної допомоги (реанімаційний блок) по теперішній час. За час роботи в лікарні ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивної сторони. ОСОБА_3 чесна, порядна дівчина, дуже старанно відноситься до своїх обов`язків. З розумінням ставиться до хворих, відповідальна, працьовита, добре ладить зі своїми колегами. Вікторія Костянтинівна доброзичлива і комунікабельна, дисциплінарних попереджень на адресу ОСОБА_1 не зафіксовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» в редакції чинній на момент відібрання дитини, визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення.

На підставі рішення районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку.

Якщо надійшла інформація про загрозу життю або здоров`ю дитини, яка проживає на території сільської, селищної ради, виконавчий орган сільської, селищної ради протягом одного дня приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків, забезпечує її тимчасове влаштування та у день відібрання дитини письмово повідомляє про це службу у справах дітей.

Про відібрання дитини у батьків орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує прокуратуру за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування.

Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року №39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року №11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

З огляду на зазначене, судом відзначається, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання.

Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дитини від матері в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітнього ОСОБА_2 у випадку залишення останнього з матір`ю, судом відзначається, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи дані про особу відповідача ОСОБА_1 , суд зазначає, що відсутні належні дані про алкоголізм, аморальний спосіб життя, насильство над дитиною. При цьому суду не надано доказів того, що в помешканні існує такий стан забрудненості чи антисанітарії, який створює безпосередньо загрозу для життя чи здоров`я дитини.

Під час судового засідання ОСОБА_1 зазначила, що вона бажає жити з дитиною, усвідомила свою поведінку та дії, що вказує на усвідомлення нею необхідності належного виконання своїх материнських обов`язків.

На даний час відповідачка пройшла лікування від алкогольної залежності, працевлаштувалася та веде активну роботу над усуненням можливих недоліків у вихованні дитини та тих обставин, які призвели до відібрання у неї інших дітей.

Таким чином, з наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 від матері відсутні підстави для відібрання дитини.

Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання.

Суд виходить з того, що найкращим для малолітньої дитини є її проживання в рідній сім`ї, більш того, відібрання дитини у батьків при встановлених під час судового розгляду конкретних обставин, не буде відповідати інтересам дитини.

Судом встановлено, що мати відвідує дитину, створила умови для проживання малолітнього ОСОБА_2 , в ході розгляду справи активно заперечувала щодо обставин позову, виявила та довела стійке бажання виховувати дитину та дбати про його добробут.

Суд також враховує, що поведінка відповідача змінилась, вона зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до свого сина, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дитиною та опікуватись нею.

Таким чином, судом констатує, що обставини, що стали наслідком відібрання дитини, вичерпані.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дитини посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також беручи до уваги те, що відібрання дитини від матері може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання малолітнього ОСОБА_2 у матері - відповідачки ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав, на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дитини, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Так само, не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідачів аліментів, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітніх дітей, без позбавлення батьківських прав, яка залишена без задоволення.

За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 14 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі та керуючись ст.ст. 2, 7, 170 СК України, ст.ст. 8, 11, 12, 14 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Учасники справи:

Позивач: Орган опіки та піклування Пересипської районної державної адміністрації Одеської міської ради, код за , місцезнаходження: 65025, м. Одеса, пр. Добровольського, буд. № 106.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка: АДРЕСА_1 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмет спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, код за , місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовського, буд. № 2Д.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 березня 2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер