Р І Ш Е Н Н Я№ 127/1413/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 р.Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Венгрин О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через представника - адвоката Спірідонова В.В. звернувся до суду з позовом до державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про відшкодування моральної шкоди, який мотивовано тим, що позивач засуджений вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 24.12.2011, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.09.2015, за ч. 1 ст. 115, ч. 2 п.п. 1, 2, 9, 13 ст. 115, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Вирок набув законної сили, на тепер виконується, ОСОБА_1 відбуває покарання в державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.10.2024 (справа №120/6441/23) визнано протиправною бездіяльність ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на здійснення телефонної розмови 18.01.2023. Зазначеним позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевнеих стражданнях, розмір якої він оцінює в 1000,00 грн. Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. (а.с. 1-3)

Ухвалою суду від 20.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, було визначено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення. (а.с. 12).

Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач отримав через систему "Електронний суд" 22.01.2025. (а.с. 13 )

Суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 279 ч. 5 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.10.2024 (справа №120/6441/23) визнано протиправною бездіяльність ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на здійснення телефонної розмови 18.01.2023. (а.с. 6-8).

Зазначеним рішенням суду встановлені обставини, що ОСОБА_1 відбуває покаравння у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (частина 1 статті 28 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України.

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (частина 2 статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права свободи і законні інтереси засуджених забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кримінально- виконавчого кодексу України).

Засуджені мають право, зокрема на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню (частина 1 статті 8 КВК України).

Отже державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Судом встановлено, що ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» не забезпечила можливість реалізації позивачем його права на телефонну розмову 18.01.2023 (встановлено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.10.2024 (справа №120/6441/23).

Згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно норм ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих нємайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вимога ефективності судового захисту узгоджується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Ст. 23 ч. 1 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.2005 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Верховнии Суд у постанові від 10.04.2019 (справа №464/3789/17) зазначив, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується. (п. 57).

Під час утримання засудженого ОСОБА_1 в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1» були порушені його законні права на здійснення телефонної розмови 18.01.2023. В зв`язку з цим позивач зазнав певних страждань (занепокоєння, розчарування). З урахуванням принципу розумності та справедливості, суд оцінює моральні страждання позивача у 100,00 грн, що буде відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що еквівалентно 1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, то судові витрати за подання позовної заяви у вигляді судового збору підлягають віднесенню за рахунок держави пропорційно до задоволеної частини вимог з урахуванням мінімальної ставки судового збору, встановленого на час звернення з позовом, у розмірі 121,12 грн.

Керуючись ст. 48 Конституції України,

ст.ст.23, 1173 ЦК України,

ст. 5, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 100,00 (сто) грн у відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Судові витрати в розмірі 121,12 грн судового збору віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відбуває покарання у ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2;

відповідач державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1), м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2, .

Повне рішення складено 27.03.2025.

Суддя О.О. Венгрин