Номер провадження: 22-ц/813/2321/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1»

представник відповідача Слободян Юлія Валеріївна, ОСОБА_3

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-прогрес»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Яцищина Анатолія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Бескровного Я.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-прогрес»,про визнання права власності,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

14.11.2023 року ОСОБА_4 , через свого представника адвоката Яцишина Анатолія Олександровича, звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Обслуговуючого кооперативу «Морський-1», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-прогрес», в якій просила визнати її право власності на квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати у справі.

Свої вимоги вона вмотивувала тим, що 12.03.2009 року між нею та ТОВ «Інвест-Прогрес» було укладено договір № 3Б-1-191 про інвестування, згідно з яким ТОВ «Інвест-Прогрес» зобов`язується передати позивачу у власність пай, а саме майнове право на новозбудоване майноквартиру будівельний номер 42 у багатофункціональному громадсько-житлово-готельному комплексі «Південний» на 16 станції Великого фонтану за адресою вул. Фонтанська дорога,118-а. Новозбудоване майно є новозбудованим житлом, що буде використовуватися Інвестором, як місце проживання.

Відповідно до умов договору № 3Б-1-191 від 12.03.2009 року, а саме п.5.1 встановлено, що сума договору становить 383544 грн.

Позивач зазначає, що вона виконала умови договору у повному обсязі, сплатила суму договору, проте у 2009 році виконання будівельних робіт з будівництва багатофункціонального громадсько-житлового комплексу «Південний» зупинилось за відсутності фінансування.

Позивачка вказує, що оскільки ОК «ЖБК «Морський 1» прийняв на себе зобов`язання ТОВ «Інвест-Прогрес» про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна, а позивач у повному обсязі виконувала зобов`язання, вона звернувся до відповідача із заявою, в якій просила передати їй новозбудоване майно по акту приймання-передачі об`єкту інвестування та документи, що підтверджують прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, з метою оформлення права власності на новозбудовану квартиру, проте на дану заяву відповідач повідомив, що він не є стороною за договором № 3Б-1-191 від 12.03.2009 року.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із позовом про визнання права власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-прогрес»,про визнання права власності відмовлено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що суд не може визнати за позивачем право власності на квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 , оскільки за результатами розгляду справи, у суду відсутня можливість пересвідчитися чи існує ця квартира в натурі, яку вона має поштову адресу, загальну та житлову площу та чи є у цій новозбудованій та введеній в експлуатацію квартирі на момент ухвалення судом рішення власники, які не залучені до участі у справі.

Суд врахував, що позивачка дійсно включена до переліку осіб, які гіпотетично, виключно за рішенням кооперативу як власника ОНБ, можуть бути визнані такими, що мають право вимоги від власника ОНБ на частину результатів будівельних робіт в багатофункціональному громадсько-житлово-готельному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 (додаток до угоди про внесення цільового внеску від 31.08.2015 року), проте відповідне рішення кооперативом не приймалося, доказів звернення позивачки до ОК «ЖБК «Морський-1» про визнання її такою, що має право вимоги від власника ОНБ на частину результатів будівельних робіт, не надано.

Вказує, що моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правoвiднocин, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності, яке позивачем на спірні квартири у встановленому законом та договором порядку не набуте, вимоги позивача щодо визнання його власником квартири не ґрунтуються на законі.

В даному випадку судом не встановлено отримання позивачем права власності на новостворене майно (право власності на квартиру). Також матеріалами справи не підтверджується чи мала право третя особа - ТОВ «Інвест-Прогрес» на залучення інвестицій та продаж майнових прав у спірному житловому комплексі.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року, та ухвали нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестпрогрес», про визнання права власності задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення та ухвала є незаконними та необґрунтованими у зв`язку із невідповідністю рішення суду фактичним обставинам справи, відсутністю об`єктивного врахування норм законодавства, а також неправильного застосування норм матеріального права.

Вказує, про взаємозв`язк між ТОВ «Інвест-прогрес» та ТОВ «Добробут» та ОК «ЖБК Морський 1» щодо будівництва спірного об`єкту нерухомості, наявність ТОВ « Інвест-прогрес» права на будівництво спірного об`єкта, за наслідком чого останнє мало право на укладення договору про інвестування з позивачем.

Дані обставини також підтверджуються постановою Одеською апеляційного суду від 21 квітня 2022 року, що залишено без змін постановою Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі №520/12808/17.

Тому, твердження суду першої інстанції про відсутність взаємозв`язку між ТОВ «Інвест-прогрес», ТОВ «Добробут», ТОВ «Прогресбуд» та ОК «ЖБК «Морський 1» не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції помилково зазначає, що у позивача відсутні безумовні майнові права на квартиру будівельний номер АДРЕСА_3 .

Зазначає, що відповідно до Додатку до Угоди про внесення цільового внеску від 31 серпня 2015 року, встановлений перелік осіб, які гіпотетично, виключно за рішенням Кооперативу як власника ОНБ, можуть бути визнані такими, що мають право вимоги від власника ОНБ на частину результатів будівельних робіт в багатофункціональному громадсько-житловоготельному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », по АДРЕСА_4 .

Пунктом №574 вказаного Додатку, зазначена позивач ОСОБА_1 , яка відповідно має право майнової вимоги щодо квартири будівельний номер АДРЕСА_5 , розрахунковою площею 79,76 кв. м, розташовану на 7 поверсі в секції № 1 жилого будинку 1 вказаного комплексу. Дане право отримане у зв`язку із укладенням Договору № ЗБ-1-191 від 12.03.2009 р., укладеного між позивачем та ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС».

Таким чином, вказаний Додаток підтверджує визнання відповідачем ОК «ЖБК «Морський 1» права майнової вимоги позивача щодо квартири АДРЕСА_5 , розрахунковою площею 79,76 кв. м, розташовану на 7 поверсі в секції № 1 жилого будинку 1 вказаного комплексу та перехід прав та обов`язків за вказаним Договором від ТОВ «Інвест-Прогрес» до ОК «ЖБК «Морський 1», а також наявність договірних правовідносин між ОСОБА_1 та ОК ЖБК «Морський 1».

Суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно відмовив стороні позивача у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи, за поставленим позивачем питанням було необхідним з метою з`ясування усіх обставин по справі, встановлення та визначення об`єкта нерухомого майна після введення будинку до експлуатації, що відповідає об`єкту за будівельним номером зазначеному у договорі інвестування, що має значення для справи і потребує спеціальних знань у галузі техніки, сприяючи реалізації та надання сторонам по справі доступу у праві на звернення до суду і захисту, вважає відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи незаконною, упередженою та необґрунтованою.

Суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно закрив підготовче провадження та відмовив стороні позивача у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження чим порушив права позивача, передбачені ст. 43 ЦПК України, а саме: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року - залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року- без змін.

Вважаємо, що апелянт зловживає своїми правами, та враховуючи пропуск строку до реальної особи яка зобов`язана виконати договір, зараз намагається за рахунок ОК «ЖИТЛОВО- БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «МОРСЬКИЙ 1» отримати задоволення своїх вимог.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 31.07.2024 року є обґрунтованим, вмотивованим, абсолютно законним та з огляду на чинне законодавство України таким, що не підлягає скасуванню.

Щодо явки сторін.

Сторони завчасно належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, у судове засідання в режимі відеоконференції з`явився представник відповідача, яка надала свої пояснення, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не заважає апеляційному перегляду.

Колегія суддів зазначає, що апеляційним судом було задоволено клопотання адвоката Яцишина Анатолія Олександровича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Перед початком судового засідання, яке було призначено на 25.03.2025 о 10:10 год., секретарем судового засідання було здійснено телефонний дзвінок до Яцишина А.О. для повідомлення про приєднання до судового засідання в режимі відеоконференції, проте він повідомив що немає змоги приєднатись до відеоконференції.

В подальшому на адресу Одеського апеляційного суду о 10:18 год. надійшла заява адвоката Яцишина А.О. про відкладення розгляду справи, оскільки він зайнятий у розгляді іншої справи, яка призначена на 14 год. 20 хв..

Колегія суддів під час судового засідання, у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи відмовили, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Відповідач та його представник про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином завчасно.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Яцишин А.О. в клопотанні про відкладення розгляду справи посилається на неможливість прибути у судове засідання, оскільки він зайнятий у розгляді іншої справи, яка призначена на 14 год. 20 хв., проте апелянт не вказує про неможливість прийняття участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції о 10.10 годині.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, апелянтом не наведено у клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути справу за їх відсутності, а також не мотивовано необхідність їх безпосередньої явки до суду, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає зазначені причини неявки неповажними а тому можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.03.2005 року ТОВ «Добробут» (замовник) і ТОВ «Прогресбуд» (підрядник) уклали генеральний контракт №ГК-25/3/05 на будівництво під ключ, за умовами якого підрядник зобов`язався в порядку та строки, передбачені контрактом, відповідно до проектно-кошторисної документації здійснити будівництво «під ключ» об`єкту - багатофункціонального громадсько-житлового комплексу «Південний» на 16 ст. Великого Фонтану за адресою вул. Фонтанська дорога, 118-а, а замовник зобов`язався в порядку та строки, передбачені контрактом, надати підрядникові фронт робіт, сприяти підряднику у силу об`єктивних можливостей, здійснювати всі залежні від нього організаційні та правові дії, необхідні для проектування, будівництва, здачі до експлуатації, прийняти виконані роботи та оплачувати ці роботи.

25.03.2005 року ТОВ «Добробут» (підприємство) і ТОВ «Прогресбуд» (інвестор) уклали договір № ИД-25/03/05 про інвестування з метою отримання інвестором і підприємством доходів від підприємницької діяльності. В порядку, передбаченому цим договором, підприємство зобов`язалось передати у власність інвестора об`єкт інвестування (багатофункціонального громадсько-житлового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в місті Одеса, Київському районі, Фонтанська дорога 118-а), а інвестор зобов`язався прийняти об`єкт і сплатити за нього підприємству інвестицію. За умовами цього договору Інвестор набув права укладати договори з третіми особами щодо продажу (відчуження) Об`єкту інвестування або його частини, а також договори (угоди) щодо продажу прав оренди на об`єкти, що входять до складу Новозбудованого майна. Передача об`єкту інвестування або його частини або прав оренди за зазначеними договорами третім особам може бути здійснена не раніше отримання інвестором об`єкту інвестуванні у власність на умовах цього договору.

12.03.2009 року між позивачем та ТОВ «Інвест-Прогрес» було укладено договір № 3Б-1-191 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна, згідно з яким ТОВ «Інвест-Прогрес» зобов`язується передати позивачу у власність об`єкт пай (майнове право на новозбудоване майно), а позивач зобов`язується прийняти пай і сплатити за нього певну суму, визначену п.5.1.

Об`єкт будівництва - багатофункціонального громадсько-житлового-готельний комплекс «Південний» (будинок №1 комплексу) на 16 ст.Великого фонтану за адресою АДРЕСА_4 .

Новозбудоване майно визначено, як квартира будівельний номер 42 площею 79,76 кв.м. на 7 поверсі в секції АДРЕСА_6 об`єкта будівництва.

Відповідно до умов договору №3Б-1-191, а саме п.5.1 встановлено, що сума договору становить 383544 грн.

31.08.2015 року попередній замовник будівництва Об`єкта будівництва ТОВ «Добробут» передав, а Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» прийняв на підставі Угоди про внесення цільового внеску від 31.08.2015 року:

1) об`єкт незавершеного будівництва (ОНБ), а саме результати будівельних робіт станом на 31.08.2015 року в сумі 100 890 282,00 грн. разом з обтяженнями;

2) обтяження ОНБ, а саме зобов`язання перед невизначеним колом осіб, які разом можуть бути визнані такими, що разом мають право вимоги від поточного власника ОНБ на всі результати будівельних робіт з будівництва Об`єкту станом на 31.08.2015 року на загальну суму - 100 890 282,00 грн., а кожна з яких може бути визнана такою, що має право вимоги від поточного власника ОНБ на частину результатів будівельних робіт з будівництва Об`єкту станом на 31.08.2015 року, визначену власником ОНБ будівництва на власний розсуд;

3) права замовника будівництва Об`єкту

31.08.2015 року ТОВ «Добробут» передав, а ОК «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» прийняв на підставі Угоди про внесення цільового внеску, цільовий внесок у майновому вигляді, а саме у вигляді результатів будівельних робіт, що були виконані та були прийняті ТОВ «Добробут» в період створення багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний» на 16 ст. Великого Фонтану вул. Фонтанська дорога, 118-а, станом на 31.08.2015 року в сумі 100 890 282,00 грн.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом є невиконання умов договору №3Б-1-191 від 12.03.2009 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Інвест-Прогрес» та невизнання ОК «ЖБК «МОРСЬКИЙ 1» права власності позивача на квартиру.

Предметом позову є визнання права власності позивача на квартиру будівельний номер АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 6.1 Договору після внесення 100% суми Договору та протягом 35 робочих днів з дати надання підприємству рішення про закінчення будівництва об`єкту будівництва і здачі його в експлуатацію підприємство зобов`язується передати інвестору об`єкт інвестування та документи, що підтверджують здачу об`єкта будівництва в експлуатацію, а інвестор зобов`язується прийняти об`єкт інвестування та документи по акту приймання-передачі.

За умовами договору, позивач повинен був отримати від ТОВ «Інвест-Прогрес» безумовне майнове право, тобто право на подачу документів на реєстрацію права власності на новозбудоване майно як на нерухомість, виключно за актом приймання-передачі.

Позивачка не надала до суду акт приймання-передачі, що в свою чергу, підтверджує факт відсутності у позивачки безумовних майнових прав на квартиру будівельний номер АДРЕСА_3 .

Тобто, враховуючи надані позивачем докази та умови договору №3Б-1-191 від 12.03.2009 року, позивачка не отримала право власності чи безумовне майнове право на квартиру визначену в зазначеному Договорі.

Враховуючи те, що ТОВ «Інвест-Прогрес» не є та ніколи не був замовником будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний», будинок АДРЕСА_7 , то передавати права на об`єкти які знаходяться в такому об`єкті будівництва ТОВ «Інвест-Прогрес» міг тільки після отримання таких прав від інших осіб.

В матеріалах справи відсутній договір між ТОВ «Інвест-Прогрес» та ТОВ «Прогресбуд», який підтверджував би право ТОВ «Інвест-Прогрес» на залучення коштів для будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний», будинок АДРЕСА_7 , з наступною передачею майнових прав на новозбудовані квартири.

Згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену річ (в тому числі, на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК України).

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Положеннями ч. 2ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації.

Право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями208,209 ЦК України випадках нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках державна реєстрація.

При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі - самостійно визначати момент переходу права власності.

Частиною 1ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

В даному випадку судом не встановлено отримання позивачем права власності на новостворене майно (право власності на квартиру). Також матеріалами справи не підтверджується чи мала право третя особа - ТОВ «Інвест-Прогрес» на залучення інвестицій та продаж майнових прав у спірному житловому комплексі.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

На час укладення сторонами відповідного договору про фінансування будівництва правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та «Про інвестиційну діяльність».

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Ні зазначеними вище нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Отже, порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначено відповідними нормами.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права

Беручи до уваги, що моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правoвiднocин, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності, яке позивачем на спірні квартири у встановленому законом та договором порядку не набуте, вимоги позивача щодо визнання його власником квартири не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України(Право власності на об`єкт будівництва) «Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором».

Також суд зазначає, що позивачка не є членом кооперативу та між позивачем та відповідачем не існує будь-яких договірних правовідносин.

При цьому, суд враховує, що позивачка дійсно включена до переліку осіб, які гіпотетично, виключно за рішенням кооперативу як власника ОНБ, можуть бути визнані такими, що мають право вимоги від власника ОНБ на частину результатів будівельних робіт в багатофункціональному громадсько-житлово-готельному комплексі «Південний» по АДРЕСА_2 (додаток до угоди про внесення цільового внеску від 31.08.2015 року), проте відповідне рішення кооперативом не приймалося, доказів звернення позивачки до ОК «ЖБК «Морський-1» про визнання її такою, що має право вимоги від власника ОНБ на частину результатів будівельних робіт, не надано.

Відповідно до п.1 ч.2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно дост.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Судом встановлено, що 18.05.2011 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі судового рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2011 року по справі №7/548-10-5421 про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом, внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Прогрес». При цьому, відомості про правонаступників відсутні.

Дані факти підтверджуються інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.04.2011 року по справі №7/548-10-5421.

Судом встановлено, що об`єкт будівництва - багатофункціональний громадсько-житлово-готельний комплекс «Південний» за адресою: АДРЕСА_8 з паркінгом у 2020 році було введено в експлуатацію, відповідно до сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції України №ІУ05.

Після чого, розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради №536-01 від 14.12.2020 року об`єкту нерухомого майна багатофункціональному громадсько-житлово-готельному комплексу «Південний», 1 черга будівництва, будинок АДРЕСА_9 з паркінгом, надано адресу, а саме: АДРЕСА_2 .

Отже, суд не може визнати за позивачем право власності на квартиру будівельний номер АДРЕСА_5 » 1 черга будівництва будинок АДРЕСА_10 , оскільки за результатами розгляду справи, у суду відсутня можливість пересвідчитися чи існує ця квартира в натурі, яку вона має поштову адресу, загальну та житлову площу та чи є у цій новозбудованій та введеній в експлуатацію квартирі на момент ухвалення судом рішення власники, які не залучені до участі у справі.

Суд не може врахувати висновки викладені в постанові Одеського апеляційного суду від 21.04.2022 року та у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 року у справі №520/12808/17, оскільки предметом розгляду вказаної справи було визнання майнових прав на незавершену будівництвом квартиру, а в даній справі предметом позову є визнання права власності на квартиру.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки стороною позивача у порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України не доведено тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, то у задоволенні позову слід відмовити.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано доводи апелянта про наявність взаємозв`язку між ТОВ «Інвест-прогрес», ТОВ «Добробут», ТОВ «Прогресбуд» та OK «ЖБК «Морський 1» апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до п. 6.1 Договору про інвестування після внесення 100% Інвестиційних внесків та протягом 35 робочих днів з дати надання Підприємству рішення про закінчення будівництва Об`єкту будівництва і здачі його в експлуатацію Підприємство зобов`язується передати Інвестору (Апелянту) Об`єкт інвестування та документи, що підтверджують здачу Об`єкта будівництва в експлуатацію, а Інвестор (Апелянт) зобов`язується прийняти Об`єкт інвестування та документи по Акту приймання-передачі.

Отже, за умовами Договору про інвестування, апелянт повинен отримати від ТОВ «Інвест- Прогрес» безумовне майнове право, тобто право на подачу документів на реєстрацію права власності на Новозбудоване майно як на нерухомість, виключно за Актом приймання-передачі.

Апелянт не надав Акту приймання-передачі, що, в свою чергу, підтверджує факт відсутності у апелянта безумовних майнових прав на квартиру будівельний номер АДРЕСА_11 Фонтанська дорога, 122, що також було встановлено судом першої інстанції, про що зазначено в рішенні суду.

Також судом першої інстанції встановлено, що 18 травня 2011 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі судового рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2011 року по справі №7/548-10-5421 про припинення юридичної особи у зв`язку з визнання її банкрутом, внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» (Ідентифікаційний код юридичної особи 33720849). Відомості про правонаступників відсутні.

Дані факти підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26 квітня 2011 року по №7/548-10-5421, які містяться в матеріалах справи.

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника). Велика Палата Верховного Суду по справі № 264/5957/17 (Постанова від 30.06.2020р.) зауважує, що поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» мають різний зміст.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України).У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106- 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (див. також пункти 37-38,40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17).

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06 березня 2023 року по справі № 568/484/21.

Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України),, наприклад, смерті фізичної особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК У країни). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)). Якщо означена заміна є неможливою внаслідок того, що правовідношення не допускає правонаступництва, таке правовідношення припиняється (статті 608, 609, 1219 ЦК України). Зобов`язання припиняється і тоді, коли правовідношення допускає правонаступництво, боржник був замінений правонаступником, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк (див., наприклад, висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 598 і частини четвертої статті 1281 ЦК України, сформульований у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-. ц (пункти 59-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц(пункт 69.5), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39)).

В обох випадках для встановлення правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) вказано, що «при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) зроблено висновок, що «у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації».

Ідентичну позицію висловив і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 22 березня 2023 року по справі № 740/1941/21.

А тому, висновки до яких дійшов апелянт щодо наявності взаємозв`язку між ТОВ «Інвест- прогрес» та ТОВ «Добробут» та OK «ЖБК Морський 1» відносно будівництва спірного об`єкту нерухомості та наявності у ТОВ « Інвест-прогрес» права на будівництво спірного об`єкта, за наслідком чого останнє нібито мало право на укладення договору про інвестування з апелянтом - не відповідають дійсності.

Кооператив не є правонаступником ані ТОВ «ДОБРОБУТ», ані TOB «ІНВЕСТ- ПРОГРЕС».

При цьому, апелянт помилково ототожнює ТОВ «Інвест-Прогрес» та OK «ЖБК «МОРСЬКИЙ 1», не надавши суду, ані доказу того, що ТОВ «Інвест-Прогрес» як сторона по договору про інвестування ЗБ-1-191 від 12.03.2009 року не визнає права апелянта, ані доказу того, що OK «ЖБК «МОРСЬКИЙ 1» є правонаступником ТОВ «Інвест-Прогрес» чи його зобов`язань.

Кооператив не приймав на себе жодних зобов`язань, які виникають на підставі договору про інвестування ЗБ-1-191 від 12.03.2009 року укладеного між апелянтом та ТОВ «Інвест- Прогрес».

Посилання апелянта на ту обставину, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно відмовив стороні позивача у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи є необґрунтованим з огляду на наступне.

Позовна заява апелянта була подана 14.11.2023 до Київського районного суду м. Одеси, яка не містила клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

22.01.2024 ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі.

16.02.2024 відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому в тому числі і зазначалось, що відповідач не розуміє на який саме об`єкт нерухомого майна позивач має на меті отримати право власності і те, що взагалі неможливо визначити, який саме об`єкт нерухомого майна мав на увазі позивач в позовній заяві, так як неможливо визначити який це об`єкт, де він розташований, яка його конфігурація, які його характеризуючі ознаки, як об`єкта нерухомого майна, тощо, оскільки в договорі №ЗБ/ПР-1-191 про інвестування від 12.03.2009 року вказані будівельний номер, розрахункова площа, розташування - на 7 поверсі в секції №1 жилого будинку №1 Об`єкту будівництва.

26.02.2024 представником позивача до Київського районного суду м. Одеси було подано відповідь на відзив, однак не було додано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

У справі призначалися підготовчі засідання на 20.02.2024 та 18.03.2024.

В зазначених підготовчих засіданнях стороною позивача не заявлялись клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25 квітня 2024 р.

25.04.2024 представником позивача до суду подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Крім цього 14.05.2024 до суду подане ще одне клопотання про призначення будівельно- технічної експертизи, у якому представник поставив ті ж самі питання, але крім іншого просить поновити строк на подання клопотання про призначення такої експертизи.

Такі клопотання були подані вже після закриття підготовчого провадження по справі, при чому жодним чином сторона позивача не обґрунтовувала причини пропуску строку подання таких клопотань. Також, такі клопотання не містили жодного обґрунтування і необхідності проведення такої експертизи.

А тому, враховуючи, що стороною позивача не було доведено необхідності проведення такої експертизи, та під час підготовчого розгляду таке клопотання не заявлялося, поважність причин незаявлення такого клопотання стороною позивача в строки, визначених ЦПК, на стадії підготовчого провадження позивачем зазначено не було, а тому суд першої інстанції правомірно, вмотивовано та обґрунтовано з урахуванням вимог чинного цивільно-процесуального законодавства України відмовив у задоволенні клопотання позивача (апелянта) про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Слід зазначити, що враховуючи предмет та підстави позову, позивач не був позбавлений можливості самостійно замовити експертне дослідження для отримання висновку експерта, який би був оцінений судом при дослідженні доказів по справі.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано закрив підготовче провадження та відмовив стороні позивача у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, і як наслідок відсутні підстави для скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2024, оскільки у підготовче засідання учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, не з`явилися, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, а тому суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 25.04.2024.

Крім того, колегія суддів зазначає, що норми ЦПК не передбачають імперативної вимоги наявності згоди від учасників справи на закриття підготовчого провадження для закриття підготовчого провадження та призначення справу до розгляду по суті. Натомість в матеріалах справи відсутнє заперечення щодо закриття підготовчого провадження від будь якого учасника.

Отже, твердження апелянта, що суд першої інстанції хоч якимось чином порушив норми ЦПК України щодо доказування у цивільному судочинстві чи упередженості, чи неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для вирішення справи та неправильне застосування норм матеріального права судом - не відповідають дійсності, а навпаки - суд першої інстанцію в повному обсязі надав апелянту можливість довести обставини , на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, в повному обсязі з`ясував обставини справи, що мають значення для вирішення справи, вірно застосував норми матеріального та процесуального права і прийняв абсолютно законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального та матеріального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Яцищина Анатолія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова