Справа № 405/3264/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря: Мишевець Т.І.

представника позивача: адвоката Деревінської Л.В.

представника відповідачів: адвоката Зайко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Малогон Вікторія Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та зареєстрований приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, Малогон Вікторією Олександрівною, договір купівлі-продажу від 09.05.2023 року, серія номер 269, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 50207049, 50207130 житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер :45:399:0014), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним; скасувати державну реєстрацію речових прав ОСОБА_3 на нерухоме майно, яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу від 09.05.2023 роук серія номер 269, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 50207049, 50207130 житлового будинку та земельної ділянки (кадастровий номер :45:399:0014), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути солідарно з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що правочин із відчуження майна не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а недодержання стороною правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності вчиненого правочину (ст. 203, ст. 215 ЦК України), при відчуженні майна не враховано його статус спільної сумісної власності подружжя та підстави набуття такого права, згідно з вимогами ст. 60 СК України. Також зазначає, що продаж спірного нерухомого майна, яке набуте подружжям ОСОБА_4 під час шлюбу, здійснений відповідачем ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , без дотримання вимог закону, що регулює здійснення права спільної сумісної власності (ст. 369 ЦК України), а також тому, що відповідне майно на час посвідчення договору знаходилось під забороною відчуження і відповідач про це знала, так як вже з квітня 2023 вона подала на розлучення, і, як наслідок, розділ спільного майна, яке вона спішила відчужити, в тому числі і по заниженій ціні, не чекаючи вирішення спору в суді, який вона сама ж і ініціювала.

Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 16.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, витребувано докази.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року представнику відповідача відмовлено у зупиненні провадження у даній справі.

07.11.2023 року третьою особою у справі надані пояснення.

13.11.2023 року позивачем надані заперечення на пояснення третьої особи та відзив на позов представником відповідача ОСОБА_3

01.12.2023 року представником позивача надані заперечення на пояснення третьої особи.

Ухвалою суду від 08.12.2023 року задоволено клопотання представника позивача про призначення у справі будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою суду від 13.12.2023 року вирішено питання про забезпечення позову.

Постановами апеляційного суду від 08.02.2024 року ухвала суду від 08.12.2023 року скасована та відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі експертизи, ухвала суду від 13.12.2023 року щодо забезпечення позову залишена без змін.

21.03.2024 року представником позивача подана заява про уточнення підстав позову. Відповідно до поданої заяви позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09.05.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Малогон В.О., за реєстраційним номером 269, відповідно до якого відповідачем ОСОБА_2 здійснено продаж на користь відповідача ОСОБА_3 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами номер АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з кадастровим номером :45:399:0014, площею 0,0927 га; скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні записи щодо будинку та земельної ділянки; вирішити питання щодо судових витрат.

В доповнення до обґрунтувань позовних вимог, в даній заяві зазначається про недобросовісність відповідача ОСОБА_2 та фрадуаторність укладеного нею правочину.

Представником відповідачів 26.03.2024 року надані заперечення на уточнення підстав позову.

29.03.2024 року представником відповідачів подана заява про скасування заходів забезпечення позову і ухвалою суду від 02.04.2024 року в її задоволенні відмовлено.

Ухвалою суду від 21.10.2024 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про уточнення підстав позову та просила позов задовольнити.

Представник відповідачів позов не визнала та посилаючись на обставини. викладені нею у відзиві на позов, наданих поясненнях просила відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи № 25137 по вул. Свердлова, 162, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 29.09.2023 рік (дата набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили). В період шлюбу відповідач ОСОБА_2 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 , згідно з договором дарування від 27.12.2012 року, який від імені дарувальників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підписано їх представником ОСОБА_1 , що діяв на підставі довіреності від 28.08.2012 року, відповідно до якого дарувальники безоплатно передали у власність, а обдарована прийняла у власність будинок під номером АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані за вказаною адресою з 16.07.2009 року разом їх донькою ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який було передано відповідачу ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 27.12.2012 року, складався з КК1к- житловий будинок загальною площею 263,3 кв.м., в тому числі житловою площею 85 кв.м., має надвірні будівлі: П-літня кухня, Р- гараж, Т-убиральня. Сс -погріб, У - навіс, кр- ганок, кр1 - ганок, Р - сарай, 1- вимощення, б- прибудова, Т- навіс, е-оглядова яма гаражна, №1,1 - вимощення, О - вигрібна яма, Х -басейн, N - огорожа, N1 - хвіртка, N2 - ворота. N 3 - огорожа, N4 -огорожа, без зазначення площ нежитлових будівель.

Вказане підтверджується матеріалами ОБТІ (інвентаризаційна справа № 25137) станом на 27.12.2012 року, зокрема, план будівлі під літерою «К» по АДРЕСА_1 від 23.09.2012 року: 1-й поверх загальна площа 263,3 кв.м., в тому числі житлова - 85 кв.м.; ІІ-й поверх мансарда без зазначення площі (а.с. 230-231 матеріалів БТІ), висновок БТІ від вересня 2012 року про необхідність узаконення здійсненого в 2005 самочинного будівництва (а.с. 239 матеріалів ОБТІ), Декларація про готовність від 15.11.2012 року (а.с. 256-257 матеріалів ОБТІ), договір дарування від 27.12.2012 року будівель (а.с. 256-257 матеріалів ОБТІ), свідоцтво про право власності від 20.12.2012 року на ім`я ОСОБА_8 , договір дарування від 27.12.2012 року подружжям ОСОБА_9 . Вказані документи містять інформацію про загальну площу будинку 263 кв.м в тому числі житлової 85 кв.м, без зазначення площ надвірних будівель.

Із матеріалів справи ОБТІ не вбачається, що власниками станом на 15.11.2012 року (дата реєстрації декларації № КД інспекції ДАБК у Кіровоградській області) проводилася технічна інвентаризація об`єкта та виготовлявся технічний паспорт на будівлі. Вказаний об`єкт нерухомості внесено до державного реєстру 04.05.2013 року під реєстраційним номером 1 на підставі договору дарування від 27.12.2012 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 364164285 від 01.02.2024 року) вбачається, що в інформацію про об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером 1 внесені зміни 27.04.2017 року в частині опису змін - житловий будинок: загальна площа 263,3 кв.м змінена на загальну площу 273,8 кв.м, житлова площа 85 кв.м змінена на житлову площу 149,8 кв.м. Опис об`єта: житловий будинок «КК1к1к2крр1», літня кухня «П», гараж «Рр», вбиральня «Т», альтанка «У», басейн «Х», навіси «Х1кЗЛМНЮФЧШЩ», зливна яма «О», погріб «Сс», огорожа «N-N9», замощення «І.ІІ,ІІІ», адреса - АДРЕСА_1 , який відрізняється від опису об`єкта, зазначеному у договорі дарування 27.12.2012 року.

Як зазначає позивач, саме з 2009 року розпочато будівництво будинку АДРЕСА_1 , виконана вся дозвільна та архітектурно-технічна документація за його кошти в інтересах сім`ї, оформленням документів займалася ОСОБА_2 , яка не працювала та мала вільний час для оформлення відповідної документації. Після оформлення документів, а саме 27.12.2012 року стало можливим здійснити дарування будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :45:399:0014, площею 0,0927 га.

Здійснення невід`єних поліпшень вищевказаного нерухомого майна, а саме реконструкція житлового будинку за рахунок надбудов ІІ-го поверху, добудови ІІ поверху до гаражу, добудова ІІ поверху до літньої кухні, відбувалося в період шлюбу ОСОБА_4 , що вбачається з повідомлення про початок будівельних робіт - 10.10.2016 року та об`єкт здано в експлуатацію у лютому 2017 року.

Зазначене підтверджено декларацією про готовність до експлуатації об`єкта житлового будинку по АДРЕСА_1 , зареєстрованою, в установленому законом порядку, Управлінням ДАБІ у Кіровоградській області 04.02.2017 року за № КД95, про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта та закінченого будівництвом об`єкта по АДРЕСА_1 і технічного паспорта від 02.02.2017 року, виконаного ФОП ОСОБА_10 (а.с. 87, зворот т. 1).

Із зазначеної декларації вбачається, що проведена реконструкція житлового будинку за рахунок надбудов, добудов другого поверху до гаражу, добудов другого поверху до літньої кухні, з зазначенням загальної площі - 273,8 м. кв, житлової площі 149, 8 кв.м., площі нежитлових будівель 124,9 кв.м.: окремий гараж - 94,05 м. кв. та літньої кухні - 113, 95 м.кв.

Відповідно до ч.5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

За ст. 39--3 цього Закону Технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна - це комплекс робіт з метою визначення складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та/або визначення змін зазначених характеристик за певний період часу із виготовленням відповідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) з використанням Реєстру будівельної діяльності.

Така технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна проводиться перед прийняттям в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (у тому числі після проведення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єкта будівництва, щодо якого набуто право на виконання будівельних робіт), що і було зроблено ФОП ОСОБА_10 на замовлення ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), що в даному випадку підтверджено декларацією про готовність до експлуатації об`єкта житлового будинку по АДРЕСА_1 , зареєстрованою, в установленому законом порядку, Управлінням ДАБІ у Кіровоградській області 04.02.2017 року.

Відсутність техпаспорта, який відповідачі не надали на вимогу суду, не впливає на встановлені обставини та докази, які підтверджують позов в частині належності майна - будівель по АДРЕСА_1 до майна спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Судом також встановлено, що 09.05.2023 року відповідач ОСОБА_2 передала у власність відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09.05.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Малогон Вікторією Олександрівною за реєстраційним номером 269, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами номер АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з кадастровим номером :45:399:0014, площею 0,0927га.

Як зазначено у п.1.4, п. 1.6. вказаного договору, сторони домовилися про укладення договору без проведення спеціалістами інвентаризації відчужуваного об`єкта та покупець свідчить, що стан відчужуваних об`єктів відповідає технічним характеристикам та відомостям, які вказані у наданих документах, будь-яких самочинних перепланувань та реконструкцій будівель не виявив.

Таким чином ОСОБА_3 було передано будинок у стані та з характеристиками, наявними, станом на 2017 рік і нотаріус взяла за основу, при укладені спірного правочину, документи, які стали підставою для укладення договору дарування у 2012 році.

Відповідно до вимог ст. 369 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За приписами п.п. 4.1, 4.2 гл. 1 розд. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок), правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Відсутність згоди одного зі співвласників, в тому числі одного з подружжя на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним в зв`язку з відсутністю у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (ч.4 ст. 369 ЦК України).

Як зазначає позивач відчуження здійснено по заниженій ціні, (фіктивний фраудаторний правочин) (ст. 234 ЦК України), та особі, яка обізнана, що майно, яке купується за спірним договором, є майном спільної сумісної власності подружжя і згода на його продаж іншим подружжям не отримана.

Судом встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває цивільна справа № 405/2886/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Відповідно до ухвали суду від 09.05.2023 року у вказаній цивільній справі задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Тобто відповідне майно на час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 09.05.2023 року знаходилось під арештом, а тому суд приходить до висновку, що вчинення такого правочину порушує публічний порядок з наслідками, передбаченими ст. 228 ЦК України, а також і те, що відчужений 09.05.2023 року на користь ОСОБА_3 об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 є іншим об`єктом, аніж отриманий ОСОБА_2 в дар будинок по АДРЕСА_1 у 2012 році.

Що така зміна в об`єкті житлової нерухомості (після договору дарування від 27.12.2012 року) відбулась підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 04.02.20217 року зі зміною площі об`єкта житлової нерухомості із загальної площі 263,3 кв.м на загальну площу 273,8 кв.м (+10 кв.м), із житлової площі 85 кв.м на житлову площу 149,8 кв.м (+64,8 кв.м), та загальної площі нежитлових будівель - 124,9 кв.м окремий гараж - 94,05 м. кв та літньої кухні - 113, 95 м.кв і його опису і вказана обставина була відома нотаріусу на момент вчинення спірного договору, оскільки в п.1.2. договору купівлі-продажу є посилання на витяг, сформований державним реєстратором 27.04.2017 року.

Таке збільшення, загальної площі на 10,8 кв.м; житлової площі на 64,8 кв.м за рахунок надбудови житлового будинку; побудови нежитлових будівель загальною площею - 124,9 кв.м є невід`ємним поліпшенням об`єкта нерухомості, отриманого подружжям ОСОБА_4 в результаті реконструкції (надбудови) житлового будинку та добудови других поверхів до гаражу та до літньої кухні.

Істотність збільшення вартості має місце тоді, коли первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальним правилом мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. До такого висновку про істотність збільшення вартості майна після невід`ємних поліпшень прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 05.04.2022 року у справі № 405/6337/17.

Із матеріалів справи вбачається, що в 2016-2017 роках подружжя ОСОБА_4 здійснила реконструкції житлового будинку, добудови його другого поверху та добудови нежитлових будівель, що збільшилось у площі та описі складових житлового будинку та нежитлових будівель об`єкта, що підтверджено декларацією про введення в есплуатацію об`єкта.

Для здійснення такої реконструкцції подружжя ОСОБА_4 використовувало грошові кошти ОСОБА_1 , які він отримував від здійснення підприємницької діяльності, що підтверджено відомостями з державного реєстру платників податку від 09.04.2024 року. Із цих відомостей вбачається, що ОСОБА_1 отримував дохід: в 2013 - 74 699 грн.; в 2014 - 602579 грн.; в 2015 - 260 053 грн.; в 2016 - 2 204 533 грн.; в 2017 - 3 670 334 грн. в 2018 - 2 253 546 грн.

Із ЄДР вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрована тільки з 26.08.2022 року, а тому, відповідно до інформації ДПС у Кіровоградській області відомості про її доходи за період з 2013 по 2017 відсутні.

Про істотне збільшення вартості домоволодіння по АДРЕСА_1 свідчить і те, що вартість житлового будинку та надвірних будівель за договором дарування від 27.12.2012 року становила 470 442 грн., а ринкова вартість об`єкта домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 відповідно висновку про ринкову вартість цього житлового будинку від 10.05.2023 року, суб`єкта оціночної дільності ПП «Астра-Фінанс», становить 6 052 300 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що істотність збільшення вартості спірного майна та його невід`ємне поліпшення, набуте за час шлюбу подружжя ОСОБА_4 , підтверджено матеріалами справи.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 року у справі № 756/8056/19, Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 339/116/16-ц, та у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 року у справі № 344/5528/22, від 05.01.2024 року у справі № 755/12204/18.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воно було набуте чи оформлене, що, як правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.01.2024 року у справі № 755/12204/18. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 рокуу справі № 344/5528/22.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів на спростування наведених позивачем ОСОБА_1 обставин.

Посилання у спірному договорі на те, що ОСОБА_2 вказала, що «вона є власником зазначеного будинку, на підставі договору дарування від 27.12.2012, та з її слів, відсутні особи, право яких може бути порушене спірним договором», не звільняє нотаріуса, який вчиняє посвідчення договору, від обов`язку здійснити перевірку та вчинити дії, передбачені вимогами п. 4. гл.1 розд. 2 Положення про порядок чинення нотаріальних дій та Закону України «Про нотаріат», Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Таке посилання в посвідченому нотаріусом договорі, на слова продавця ОСОБА_2 не робить такий договір дійсним.

Щодо заяви від 19.08.2024 року ОСОБА_6 , наданою нею до суду 26.08.2024 року, судом відмічається наступне.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_6 , не є ні стороною, ні іншим учасником провадження у справі, клопотання про її участь у справі у будь-якому статусі, відсутні. Зазначені у цій заяві обставини побудови і ремонту об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 до моменту дарування в грудні 2012 за рахунок коштів сім`ї ОСОБА_8 та їх батьків, як зазначено у заві ОСОБА_6 , не є предметом спору.

Звинувачення спеціалістів БТІ, які, нібито, у вересні 2012 не внесли у реєстр відповідну інформацію щодо побудови і ремонту об`єкта, мотивуючи це відсутністю такої необхідності, є голослівним. Із матеріалів БТІ вбачається виконання цією організацією всіх робіт згідно заяв власників на той час - ОСОБА_8 та відсутність скарг на якість чи неповноту наданих послуг.

Із наданої суду 26.08.2024 заяви ОСОБА_6 вбачається, що нотаріус на заяві посвідчує лише справжність підпису, зробленою певною особою, а саме ОСОБА_6 , і не посвідчує факти, викладені у документі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності, у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії, подала неправдиву інформацію, щодо будь-кого питання пов`язаного із вчиненням нотарільної дії.

Також суд погоджується з висновком представника позивача про те, що спірний договір має ознаки фраудаторного, оскільки відчуження здійснено по заниженій ціні та під час існування спору про поділ майна подружжя, предметом якого є з окрема і будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою для недійсності правочину, а частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За змістом частин 1-3 ст. 234 ЦПК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фраудаторний правочин, як вид фіктивного правочину, здійснюється однією із сторін з метою уникнення відповідальності по зобов`язанням. Під ним розуміють правочин, який вчинений боржником на шкоду кредитору. Це стосується справ, коли боржник хоче вчинити правочин, спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредиторів.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що у даній справі відповідач ОСОБА_2 , знаючи про існування спору у іншій справі про поділ майна подружжя ОСОБА_4 , усвідомлюючи реальні шанси втратити (шляхом поділу) 50%, у т.ч. нерухомого майна, як майна спільної сумісної власності, здійснила відчуження спірного будинку, за умовною і явно заниженою ціною на користь особи - ОСОБА_3 , із яким вона перебуває у давніх тісних стосунках і який обізнаний про обставини надбання, реконструкції та добудови такого будинку подружжям ОСОБА_4 , а також обізнаний про те, що ОСОБА_1 згоди на відчуження цього будинку не давав і на момент відчуження спірного будинку ОСОБА_1 зареєстрований та проживав у цьому будинку, як член сім`ї, разом з дружиною ОСОБА_12 та їх донькою ОСОБА_7 .

Доказів на спростування зазначених обставин ОСОБА_3 не надав.

Як свідчить Інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 364164285 від 01.02.2024 яка є у загальному доступі), нотаріусом Малогон В.О. у розділах «Актуальна інформація про об`єкт речового права реєстраційний номер 1 - об`єкт житлової нерухомості - будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер :45:399:0014, площею 0,0927 га по АДРЕСА_1 » 10.05.2023 внесено виправлення права власності, а саме: додано договір купівлі-продажу номер 269, виданий 09.05.2023 року та видалено договір дарування номер 269, виданий 09.05.2023 року, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо відчуження даного будинку

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 369/11268/16-ц зазначається, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільноправовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Вказані обставини викладені у правовій позиції у постанові КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 755/17944/18 і вищезазначені правові висновки підлягають застосуванню при вирішенні даної справи.

Відповідач користуючись тим, що майно оформлене на неї, здійснила його відчуження на третю особу - ОСОБА_3 .

Відповідно до норм статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, фіктивний правчин визнається судом недійсним.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та донька сторін по цей час проживають по АДРЕСА_1 , де знаходиться її рухоме майно, вона споживає та оплачує комунальні послуги і отримує поштову кореспонденцію, що підтверджено наданими до справи самою ОСОБА_2 документами.

У висновку (звіт про оцінку) від 10.05.2023 про ринкову вартість об`єкта оцінки - житлового будинку з урахуванням вартості господарських будівель та споруд, розміщених на земельній ділянці, розташованого в АДРЕСА_1 , виконаному суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Астарта-Фінанс» на замовлення ОСОБА_1 , зазначається, що ринкова вартість об`єкта становить 6 052 300 гривень. Під час оцінки зазначеного майна враховувався зовнішній вигляд об`єкта, його внутрішній вигляд та стан (підвал та кожна кімната і підсобні приміщення), що відображено на фото (п.3.4. висновку), при цьому, у спірному договорі значиться ціна в 768 000,00 гривень за будинок і 92 000,00 гривень за земельну ділянку.

В матеріалах нотаріальної справи міститься звіт від 08.05.2023 року про оцінку майна КМ080523-001 висновок про вартість об`єкту оцінки, виконаний ФОП ОСОБА_13 , згідно якого ринкова вартість об`єкту оцінки - житловий будинок загальною площею 273,8 м.кв, житловою площею 149,8 м.кв за адресою: АДРЕСА_1 , визначена в сумі 860 000 грн., в тому чсилі вартість земельної ділянки (кадастровий номер 0:45:399:0014), площею 927 га 92 000 грн.

Суд критично оцінює наданий звіт, так як у ньому вказано про використання порівняльного методичного підходу визначення ринкової вартості об`єкта нерухомості, але жодного об`єкта порівняння з яким проводилося, його характеристики, у звіті не зазначено. У звіті вказано розмір земельної ділянки - 927 га, що не відповідає дійсному розміру земельної ділянки, кадастровий номер 0:45:399:0014, яка зазначена в п.1.2. розділу 1 спірного договору, що ставить під сумнів чи той же об`єкт нерухомості оцінювався, який у спірному договорі зазначено як майно 2 (а.с. 84 ). Об`єктом оцінки, згідно вказаного звіту, є житловий будинок, загальною площею 273,8 м.кв, житловою площею 149,8 м.кв за адресою: АДРЕСА_1 , тоді коли згідно зі змісту спірного договору відчужено майно 1 - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2017 року та декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, виданої Управлінням ДАБІ у Кіровоградській області 04.02.2017 року за № КД95.

Вказані обставини підтверджують факт продажу 09.05.2023 року об`єкта нерухомості, вартість якого була занижена, порівняно з дійсною вартістю цього майна, що є істотною умовою договору купівлі-продажу, який оспорюється позивачем, що свідчить про фіктивність правочину та порушення прав позивача на спільне майно подружжя і порушує право позивача на його частку у спільній сумісній власності.

Крім того, ОСОБА_2 не вжила заходів щодо пропозиції викупу цього будинку іншим з подружжя ОСОБА_1 , який має переважне право на укладення такого договору, що передбачено ст. 64 СК України.

ОСОБА_2 було відомо про те, що майно перебуває під арештом та сторонам встановлено заборону на вчинення будь-яких дій стосовно цього майна, договір відчуження майна від 09.05.2023 під час дії арешту суду та заборони на його відчуження є таким, що підпадає під встановлені статтею 228 ЦК України умови, за яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, оскільки за ним проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв`язку із накладенням арешту на нього ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 09.05.2023 року у справі № 405/2886/23.

«Забезпечення судом позову у виді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна означає, що цей об`єкт набуває правового режиму, обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. При цьому не має правового значення і не може бути перешкодою для визнання договору недійсним той факт, що ухвала суду про накладення арешту не була зареєстрована відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 405/6619/17.

Встановлення фраудаторності договору є достатньою та самостійною підставою визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності. Належним способом захисту права/інтересу кредитора за вимогою про повернення сторін у первісний стан, тобто відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), є повернення відповідного майна боржнику, і для такого повернення оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається

(Постанова КЦС ВС від 18.05.2022 року у справі № 643/15604/17).

Статтею 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Відтак, за наявності вищеперелічених доказів, системного аналізу правових норм Цивільного Кодексу України і наведених висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідачів підлягають судові витрати, понесені позивачем при подачі позову в суд в сумі 1 073,60 грн. пропорційно.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (п.1, 4 ч. 3 ст. 132 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 - 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦІІК України встановлено, що докази розміру витрат , які сторона сплатила у зв`язку із розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача надано: договір № 1 про надання правничої допомоги від 31.01.2024 року, додаткова угода № 1 від 29.02.2024 року, рахунок № 1/1 від 29.02.2024 року, детальний опис наданих послуг адвоката від 12.12.2024 року, платіжні інструкції № 21 від 08.03.2024 року та № 6 від 28.03.2024 року, якими підтверджують витрати позивача на правову допомогу в сумі 70 000 грн., а тому ці витрати суд стягує з відповідачів на користь позивача пропорційно.

Ухвалою суду від 13.12.2023 року (т. 2 а.с. 31-33) задоволена заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній цивільній справі та накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позов про довжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За наведених обставин, так як відсутня необхідність в наявності заходів забезпечення позову по вищезазначеній справі, суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали суду від 13.12.2023 року про накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Малогон Вікторія Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09.05.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Малогон Вікторією Олександрівною, за реєстраційним номером 269, відповідно до якого ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснено продаж на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами номер АДРЕСА_1 , та земельної ділянки з кадастровим номером :45:399:0014, площею 0,0927га.

Скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційний запис № 50207049, відповідно до якого за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) зареєстровано право власності на житловий з господарсько-побутовими будівлями і спорудами номер АДРЕСА_1 .

Скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційний запис № 50207130, відповідно до якого за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :45:399:0014, площею 0,0927га.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 536,80 грн. з кожного.

Стягнути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 35 000 грн. з кожного.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2023 року про накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 28.03.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП НОМЕР_4 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Малогон В.О., АДРЕСА_3 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко