ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 березня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/127/25

Головуючий у першій інстанції - Тіщенко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/719/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19.02.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовну заяву разом з доданими до неї документами повернуто позивачу.

Роз`яснено сторонам, що вирішити питання про розірвання шлюбу вони можуть через органи ДРАЦС.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19.02.2025 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на передчасність висновків суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що жодним нормативним актом не передбачено надання до суду в рамках розгляду справи про розірвання шлюбу будь-яких доказів на підтвердження звернення сторін до органів РАЦС, надання відмови державного органу реєстрації актів цивільного стану у розірванні шлюбу, відмови у прийнятті відповідної заяви органом РАЦС, або даних про заперечення відповідача проти розірвання шлюбу чи ухилення його від звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану з спільною заявою про розірвання шлюбу.

Заявник наголошує, що у СК України передбачено право особи звернутись до органів РАЦСУ із заявою про розірвання шлюбу, а не обов`язок, який повинен передувати зверненню з такою заявою до суду.

Щодо ненадання суду оригіналу свідоцтва про шлюб, зазначає, що відмова у відкритті провадження з зазначеної підстави, є порушенням принципу верховенства права, права на справедливий суд і суперечить завданням цивільного судочинства, що підтверджено висновками Верховного Суду сформованими у постанові Верховного Суду від 19.10.2022 року у справі №526/442/22.

Звертає увагу суду на те, що позовна заява подана через електронний суд, що виключає можливість надання суду оригіналу свідоцтва про шлюб.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Сакун І.А., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Талалаївського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив шлюб, зареєстрований 07.07.2023 Ічнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №65 між ним та ОСОБА_2 розірвати (а.с. 2).

До позовної заяви ОСОБА_1 додав, зокрема, копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.07.2023, виданого Ічнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 4).

Ухвалою Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19.02.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовну заяву разом з доданими до неї документами повернуто позивачу. Роз`яснено сторонам, що вирішити питання про розірвання шлюбу вони можуть через органи ДРАЦС.

Постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд, керуючись ст. 186 ЦПК України, виходив з того, що:

- в матеріалах справи відсутні докази звернення сторін до органів РАЦСу із спільною заявою про розірвання шлюбу або відмови відповідачки від такого звернення; так само суду не надано відмови державного органу реєстрації актів цивільного стану у розірванні шлюбу, відмови у прийнятті відповідної заяви органом РАЦСу або даних про заперечення відповідачки проти розірвання шлюбу чи її ухилення від звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану із спільною заявою про розірвання шлюбу;

- до позовної заяви не долучено оригінал свідоцтва про шлюб, що є необхідним при поданні заяви про розірвання шлюбу.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, позаяк доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року). Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 175 ЦПК України визначені вимоги, які пред`являються до форми і змісту позовної заяви, а статтею 177 ЦПК України встановлено документи, що додаються до позовної заяви.

Так, згідно з статтею 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

До заяви про визнання акту чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акту чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акту чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

За частиною другою статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом (частина третя статті 95 ЦПК України).

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина шоста статті 95 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача - адвокат Сакун І.А. звернулася до суду через систему «Електронний суд». До позовної заяви додала копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Зважаючи на зміст статей 95, 177 ЦПК України відмова у відкритті провадження з підстав ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб є порушенням принципу верховенства права, права на справедливий суд, суперечить завданням цивільного судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 526/442/22.

Іншою підставою для відмови у відкритті провадження у справі районний суд зазначив відсутність доказів звернення сторін до органів РАЦСу із спільною заявою про розірвання шлюбу або відмови відповідачки від такого звернення, відсутність відмови державного органу реєстрації актів цивільного стану у розірванні шлюбу, відмови у прийнятті відповідної заяви органом РАЦСу або даних про заперечення відповідачки проти розірвання шлюбу чи її ухилення від звернення до державного органу реєстрації актів цивільного стану із спільною заявою про розірвання шлюбу.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

За положеннями статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 106 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК.

Аналіз зазначених норм права свідчить про право особи звернутись до органів ДРАЦС із заявою про розірвання шлюбу, а не її обов`язок, який повинен передувати зверненню з такою заявою до суду.

Таким чином, доводи заявника про те, що жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку особи, яка бажає розірвати шлюб звертатися попередньо до органів ДРАЦС, є слушними. При цьому, як уже було зазначено вище, у статті 110 СК України передбачено право одного із подружжя звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Жодних виключень чи додаткових вимог ця норма не містить.

Крім того, в позовній заяві позивачем зазначено, що місце проживання відповідачки йому не відоме, в добровільному порядку відповідачка не бажає розривати шлюбні відносини, а тому він змушений звертатися до суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження, така ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою.

Отже, ухвала Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19.02.2025 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко