П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року місто Київ

справа №757/17434/21-ц

провадження№22-ц/824/2056/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство "ПАТРІОТ"

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Лукомським Павлом Валерійовичем,

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Григоренко І.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ "ПАТРІОТ", третя особа: ТОВ "Укрспецполіграфія", про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Позов обґрунтовано тим, що у квітні 2015 року позивач придбала три лотерейні білети державної миттєвої лотереї «Своє Житло» (далі - ДМЛ «Своє Житло»), яку проводило ПрАТ «ПАТРІОТ». Стерши захисний шар з ігрового поля кожного білету, вона виявила виграшні комбінації, тобто співпадіння трьох чисел «2 000 000» у кожному білеті, що означає виграш у розмірі 2 000 000 грн. по кожному лотерейному білету. За наслідками проведення експертного дослідження, складено акт експертизи від 18 червня 2015 року № 041-06-15, відповідно до якого встановлено невідповідність зображення базових ігрових символів у технічному завданні на виготовлення лотерейних білетів ДМЛ «Своє житло» №№ 97 , 98 , 41 . Позивач вважає, що зобов`язання зі сплати суми грошового зобов`язання виник у ПрАТ «ПАТРІОТ» 18 червня 2015 року, тобто в день коли було складено акт експертизи № 041-06-15, проте відповідач листом від 30 вересня 2015 року за вих. № 169/01 повідомив ОСОБА_1 про відмову у виплаті виграшу.

Позивач, не погоджуючись із вказаною позицією ПрАТ «ПАТРІОТ», звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав. Справа розглядалася судами неодноразово. Так, останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року у справі № 757/4383/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «ПАТРІОТ», третя особа:ТОВ «Укрспецполіграфія», про визнання права на отримання грошового виграшу та стягнення грошових коштів відмовлено. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 14 травня 2018 року у справі №757/4383/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «ПАТРІОТ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 507,14 грн. Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 757/4383/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2018 року змінено в частині розміру стягнення з ПрАТ «ПАТРІОТ» на користь ОСОБА_1 коштів у якості виграшу за результатами лотереї з 8 507,14 грн. до 857 142,86 грн. без урахування податків і зборів.

Вказує, що 27 січня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Єфіменка Д.О. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ПрАТ «ПАТРІОТ» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 857 142,86 грн. без урахування податків і зборів. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Єфіменка Д.О. від 3 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 станом на 3 березня 2021 року з ПрАТ «ПАТРІОТ» була стягнута заборгованість у повному обсязі.

За прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України позивачка просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 511 022,81 грн. та 3% річних в розмірі 146 677,10 грн., а всього 657 699,91 грн. за період часу з 19 червня 2015 року по 2 березня 2021 року.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 23 травня 2023 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ "ПАТРІОТ", третя особа: ТОВ "Укрспецполіграфія", про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Стягнуто з ПрАТ "ПАТРІОТ" на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11 листопада 2020 року по 2 березня 2021 року індекс інфляції у розмірі 39 221,63 грн. та три проценти річних у розмірі 7 880,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ "ПАТРІОТ" на користь ОСОБА_1 470,91 грн. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лукомський П.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо періоду обрахунку наслідків порушення відповідачем грошового зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

У відповідача на підставі придбаних позивачем лотерейних білетів 19 червня 2015 року виникло грошове зобов`язання по сплаті на користь позивача суми виграшу, яке підтверджено постановою Верховного Суду у справі №757/4383/16-ц. Дане грошове зобов`язання було порушене ПрАТ «Патріот» в односторонньому порядку, шляхом ухиляння від виконання зобов`язань перед ОСОБА_1 без належних на те підстав, а суд першої інстанції в порушення вимог матеріального та процесуального права дійшов до неправильних висновків про те, що таке зобов`язання виникло лише 11 листопада 2020 року.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Вимога ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не на невиконання судового рішення. А відтак, безпідставними є посилання суду першої інстанції на те, що обов`язок по сплаті грошових коштів виник у відповідача перед позивачем лише з моменту ухвалення відповідного рішення Верховним судом в іншій преюдиційній справі між тими самими сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ПрАТ " ПАТРІОТ" - Змаженко В.П. просив закрити провадження у справі, у зв`язку з недотриманням стороною позивача строків для подання апеляційної скарги, а також відсутністю визначених ч.2 ст. 358 ЦПК України підстав для їх поновлення. Одночасно заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Просив відмовити у стягненні на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лукомський П.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ " ПАТРІОТ" - Боксер І.Ю. заперечувала прости доводів апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2016, у справі № 757/4383/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «ПАТРІОТ», третя особа - ТОВ «Укрспецполіграфія», про визнання права на отримання грошового виграшу та стягнення грошових коштів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 у справі № 757/4383/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2017 у справі № 757/4383/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2018 у справі № 757/4383/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2017 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ПрАТ «ПАТРІОТ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 507,14 грн.; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 757/4383/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2018 змінено в частині розміру стягнення з ПрАТ «ПАТРІОТ» на користь ОСОБА_1 коштів у якості виграшу за результатами лотереї з 8 507,14 грн. до 857 142,86 грн. без урахування податків і зборів; постанову Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2018 змінено в частині розподілу судових витрат; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На виконання постанови Верховного Суду від 11.11.2020 Печерським районним судом м. Києва 18.01.2021 позивачу видано виконавчий лист № 757/4383/16-ц.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. від 27.01.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 757/4383/16-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 18.01.2021, про стягнення з ПрАТ «ПАТРІОТ» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 857 142,86 грн. без урахування податків і зборів та судових витрат у розмірі 6 726,67 грн..

27.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменком Д.О. винесено постанови про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні та про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. від 03.03.2021 про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено у зв`язку із тим, що станом на 03.03.2021 з ПрАТ «ПАТРІОТ» була стягнута заборгованість у повному обсязі

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив грошове зобов`язання, та у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому, суд першої інстанції вважав початком нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем є 11.11.2020, дата набрання законної сили прийнятої Верховним Судом постанови. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання має здійснюватися за період з 11.11.2020 по 02.03.2021. Щодо вимог відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період часу з 19.06.2015 по 11.11.2020 відмовлено через його необгунтованість, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Проте, з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслдки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ч.2 ст.625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (ч.2.ст.509 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто, відповідно до положень ст.11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існувало до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц виснувала, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди.

Аналогічні висновки виснувала Велика Палата Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.

Верховний Суд України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 зазначив про те, що стаття 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Установлено, що між ПрАТ «Патріот» та ОСОБА_1 виникли відносини з договору лотереї.

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі № 757/4383/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2018 року змінено в частині розміру стягнення з ПрАТ «ПАТРІОТ» на користь ОСОБА_1 коштів у якості виграшу за результатами лотереї з 8 507,14 грн. до 857 142,86 грн. без урахування податків і зборів.

Постанова Верховного Суду обґрунтована тим, що ПрАТ «Патріот» як сторона договору, яка не передбачила в Умовах випуску та проведення ДМЛ Своє житло такої підстави для невиплати виграшу гравцю, як допущення не з вини оператора лотереї порушень розподілу призового фонду лотереї та/або можливість порушення достовірності інформації, нанесеної на полі зі змінною гральною комбінацією під час їх виготовлення, має нести ризик, пов`язаний з її відсутністю, зважаючи на те, що позивач ( ОСОБА_1 ) приєднавшись до публічного договору з відповідачем, як гравець, належним чином виконала всі його умови, а також дотрималася законодавства про лотереї, умов її проведення, а тому не має нести будь-яких ризиків, пов`язаних з порушенням договірних взаємовідносин між ПрАТ Патріот та ТОВ «Укрспецполіграфія». Відповідно за умовами проведення лотереї у організатора ПрАТ Патріот виник обов`язок з розподілу виграшного фонду та виплати позивачу відповідної його частини у розмірі 857142,86 грн.

Дії відповідача Верховний Суд оцінив як односторонню відмову виконання зобов`язання, що не відповідає загальним засадам зобов`язального права.

Таким чином, судовим рішенням встановлено, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «Патріот» виникли грошові зобов`язання на підставі публічного договору, які були порушені відповідачем, оскільки акт проведення експертизи лотерейних білетів Державної миттєвої лотереї Своє Житло від 25 вересня 2015 року № СЖ/25-09-15/-87-03, складений комісією ПрАТ Патріот, яким визнано таким, що не є виграшними та дійсними лотерейні білети ДМЛ Своє житло № 97, № 98, № 4 внаслідок порушення належного порядку розподілу призового фонду лотереї, є неналежним доказом.

Отже, доведеним є факт того, що між ОСОБА_1 та ПрАТ « Патріот», як між гравцем та оператором державної лотереї, виникли зобов`язальні правовідносини внаслідок укладення між сторонами трьох угод в момент придбання та оплати ОСОБА_1 вартості трьох лотерейних білетів.

За таких обставин наявні підстави вважати, що у ПрАТ «Патріот» обов`язок з розподілу виграшного фонду та виплати позивачу відповідної його частини у розмірі 857142,86 грн. настав 19.06.2015.

Сплата відповідачем лише 03.03.2021 грошових коштів у сумі 857142,86 грн. у якості виграшу за результатами лотереї є простроченням грошового зобов`язання і, відповідно ПрАТ «Патріот» зобов`язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми та інфляційні втрати за весь період прострочення, тобто з 19.06.2015 по 02.03.2021.

Суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах, ухвалених в аналогічних справах, і дійшов помилкового висновку про те, що грошове зобов`язання у ПрАТ «Патріот» перед ОСОБА_1 виникло з судового рішення (постанови Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 757/4383/16-ц).

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням поданої представником відповідача заяви про застосування до вимог ОСОБА_1 позовної давності та з урахуванням продовження строків позовної давності на строк дії карантину.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зробила правовий висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, п.п. 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

У відзиві на позов представник відповідача ПрАТ «ПАТРІОТ» просив застосувати позовну давність до позовних вимог заявлених за період з 19 червня 2015 року по 1 квітня 2018 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.

2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відтак, загальний трирічний строк позовної давності слід застосовувати із врахуванням його продовження на строк дії карантину.

Отже, з урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 2 квітня 2017 року (набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»).

З урахуванням викладеного, враховуючи підставність заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, заява відповідача про застосування судом наслідків спливу позовної давності підлягає задоволенню в частині заявлених позовних вимог за період з 19 червня 2015 року по 1 квітня 2017 року.

Отже, стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 02.03.2021 заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності.

За розрахунками 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за цей період складає 100 955 грн., нараховані на заборгованість інфляційні втрати складають 292 946,65 грн.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Лукомським Павлом Валерійовичем, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 23 травня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ПАТРІОТ" на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційні втрати в сумі 292 946,65 грн. та 3% річних у розмірі 100 955 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ПАТРІОТ" на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 9847,43 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 березня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус