ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3750/25 Справа № 207/1620/24 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01 грудня 2001 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом за № 847. Наразі спільне життя не склалося, майже 2 роки шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться та сторони проживають окремо. У період перебування у шлюбі подружжям було придбано нерухомість, а саме: двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 12500,00 грн., яка зареєстрована за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кір`як С.А., реєстр №3477 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11593549); житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 13900,00 гривень, який зареєстрований за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Оката Л.Г., реєстр №388 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14127975).

Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11593549).

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14127975). Вирішити питання стосовно судового збору.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, 01 грудня 2001 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за актовим записом за № 847 (а .с. 5) .

На підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2005 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир`як С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3477, ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з відповідачкою придбав квартиру загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с. 9-10), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2005р. № 8183939, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації (а .с. 11).

На підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 188, ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з відповідачкою придбав житловий будинок загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м. розташований в АДРЕСА_2 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.05.2006р. № 10686097, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації (а .с. 8).

Згідно ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 року(справа №209/1958/15) подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки зі спільного майна подружжя, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , задоволено. Визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м., житловою 27,9 кв.м., та будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Визначено, що частка ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у спільній сумісній власності з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у спільному майні подружжя, на яке може бути звернуто стягнення в рамках виконавчого провадження № 49573240, становить частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м., житловою 27,9 кв.м., та будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м. (а .с. 45-52).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення норм статті 61 СК України дозволяє дійти висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) "використовувала/використовували право на зло"; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), зазначено, що "згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом".

Аналогічний по суті висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18) та від 27 вересня 2023 року у справі № 369/4378/22 (провадження № 61-7818св23).

Так, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не порушують питання про спростування презумпції спільності майна подружжя.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням установлених обставин справи враховує, що на момент звернення позивача до суду з позовом про поділ майна подружжя, ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2023 року майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано спільною сумісною власністю подружжя та визначено частки на яке може бути звернено стягнення в рамках виконавчого провадження №49573240, становить 1/2 частки квартири та 1/2 частки будинку, а тому поділ майна подружжя в обраний позивачем спосіб порушує майнові права та інтереси третьої особи, як стягувача й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Суд не заперечує презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а також права подружжя на поділ майна, що є об`єктом їх спільної сумісної власності, але реалізація цього права не може здійснюватися на шкоду іншим учасникам правовідносин за їх участю.

За відсутності передбачених частиною другою статті 73 СК України підстав для накладення стягнення на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, механізм визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, на стадії примусового виконання рішення суду передбачено, зокрема статтею 443 ЦПК України та частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що до участі в справі безпідставно залучено ОСОБА_3 як третю особу, є помилковими, оскільки рішення суду може вплинути на його права як кредитора.

Виходячи з викладеного вище, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 26 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: