Номер провадження: 22-ц/813/706/25
Справа № 946/7032/22
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

переглянув у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ообґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 травня 2022 року біля 20:00 год її неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поверталася додому і проходила через двір будинку АДРЕСА_1 . В цей час у вказаному дворі знаходилася належна ОСОБА_4 собака породи «Стафтер`єр», яка перебувала без намордника та повідка. Собака поводилася агресивно, накинулася на ОСОБА_3 та вкусила за ноги та руку. Згідно акту судово-медичного дослідження від 23.05.2022 №8/119 у ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні пошкодження: рана на обличчі, «укушені» рани на правій та лівій кісті, на правому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також садни: на лівому передпліччі, на задній поверхні грудної клітини, правому стегні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Характер описаних ушкоджень, а саме («укушені рани» у неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що вони утворилися 04 травня 2022 року. В результаті укусів у ОСОБА_3 також були пошкоджені (розриви) футболка і штани, які в подальшому непридатні у використанні. Вартість футболки 200 грн, штанів 450 грн. Загальна сума 650 грн. Позивачка вказує, що в цей час вона знаходилася у квартирі, донька зателефонувала та попросила викликати швидку медичну допомогу. Коли позивачка побачила доньку, вона була у скривавленому одязі, перебувала у стресовому стані, була налякана, плакала, жалілася на біль. Швидка медична допомога доставила ОСОБА_3 до лікарні, де її госпіталізували, з 04 травня 2022 року по 11 травня 2022 року дитина знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні ККП «Ізмаїльська міська центральна лікарня». В подальшому до 23 травня 2022 року ОСОБА_3 знаходилася на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря під контролем дитячого травматолога. На лікування позивачкою було витрачено 649,72 грн. Таким чином, матеріальну шкоду позивачка оцінює у загальному розмірі 1 299,72 грн. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. Позивачка зазначала, що їй та її донці завдано моральну шкоду, яка полягає у завданні фізичного болю та душевних страждань ОСОБА_3 , які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок укусів собаки. Після укусів у ОСОБА_3 виник сильний стресовий стан, страх, переживання, вона не могла спілкуватися із друзями, гідно проводити дозвілля, оскільки дитина боялася перебувати на вулиці, переживала дискомфорт, турбувалася за стан свого здоров`я. Позивачка зазначала, що їй також завдана моральна шкода внаслідок глибокого душевного переживання за стан здоров`я та психічний стан доньки. З огляду на викладене, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь неповнолітньої ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 1 299,72 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Представник відповідачки адвокат Волкогонов О.К. в судовому засіданні в суді першої інстанції позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що ушкодження здоров`я неповнолітній ОСОБА_3 завдано не діями відповідачки, а її собаки. З огляду на вказане, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтовано-завищеними. Стягнення моральної шкоди не повинно бути засобом збагачення, розмір моральної шкоди повинен відповідати вимогам законності та справедливості, та повинен бути доведеним. Представник відповідачки наполягав на тому, що співмірним було б стягнути з відповідачки на користь неповнолітньої ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн та на користь її матері 2 500 грн. Також зазначив, що матеріальну шкоду визнає у повному обсязі, професійну правову допомогу визнає у розмірі 3 000 грн. Просив суд взяти до уваги, що мати відповідачки ОСОБА_5 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання та перебуває на утриманні відповідачки.

10 жовтня 2023 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позовні вимоги ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч нуль копійок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 1 299,72 (одна тисяча двісті дев`яносто дев`ять гривень сімдесят дві копійки) грн та суму моральної шкоди у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч нуль копійок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч гривень нуль копійок) гривень та судовий збір у розмірі 1 177,69 (одна тисяча сто сімдесят сім гривень шістдесят дев`ять копійок) гривень.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить суд змінити рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року в частині визначення розміру моральної шкоди, який має бути стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом зменшення його розміру з урахуванням всіх обставин по справі.

Від позивачки до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій ОСОБА_2 зазначила, що вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що відповідає обставинам справи, а підстави для скасування судового рішення вважає відсутніми. Позивачка просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2022, справа №946/4568/22, провадження №1-кп/946/1683/22, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн та стягнуто штраф у дохід держави у розмірі 496,20 грн. Собаку, що завдала укусу неповнолітній ОСОБА_3 конфіскувати (а.с. 12).

Постановою суду встановлено, що 04 травня 2022 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_1 , за адресою мешкання: АДРЕСА_2 , будучи власницею собаки породи «Стафтер`єр», не вжила необхідних умов щодо утримання собаки, що призвело до укусу неповнолітньої ОСОБА_3 , якій згідно акту СМД №8/119 було заподіяно тілесні ушкодження. ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину не визнала та надала пояснення.

Позивачка ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 14 жовтня 2006 року (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15 березня 2019 року після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 позивачка змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 (а.с. 11).

Згідно акту судово-медичного дослідження від 23.05.2022 №8/119 у неповнолітньої ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні пошкодження: рана на обличчі, «укушені» рани на правій та лівій кісті, на правому стегні, садна на лівому передпліччі, на задній поверхні грудної клітки, правому стегні. Рана на обличчі, «укушені» рани на правій та лівій кисті на правому стегні, у неповнолітньої ОСОБА_3 при звичайному перебігу, викликають короткочасний розлад здоров`я тривалість понад шість днів, але не більше трьох тижнів (21 день) і згідно з п.п.2.3.3, 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садка на лівому передпліччі, на задній поверхні грудної клітки, правому стегні у неповнолітньої ОСОБА_3 при звичайному перебігу мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше як шість днів та згідно з п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер описаних ушкоджень, а саме («укушені» рани) у неповнолітньої ОСОБА_3 свідчать про те, що вони є результатом дії (стиснення) гострого предмета(ів) (зуби), індивідуальні особливості якого(их) в даних ушкодженнях не відобразились та могли утворитись найбільш ймовірно 04.05.2022. Характер описаних ушкоджень (садна темно-червоного та коричневого кольору з частково відшарованою кіркою) у неповнолітньої ОСОБА_3 свідчать про те, що вони виникли в результаті дії (удару) тупого (их) предмету (ів), індивідуальні особливості якого (их) в ушкодженнях не відобразились та могли утворитись найбільш ймовірно 04.05.2022 (а.с. 13-14).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неповнолітня ОСОБА_3 перебувала на амбулаторному лікуванні з 04.05.2022 по 11.05.2022 (а.с.15).

Згідно довідки КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 23.05.2022 ОСОБА_3 перебувала на лікуванні з діагнозом «укушені рани», не відвідувала колектив з 04.05.2022 по 23.05.2022, звільнена від занять фізичною культурою до 15.06.2022 (а.с.20).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази загрози життю позивача, потреби в оперативному втручанні, викликаному укусами собаки відповідачки, обґрунтування тяжкості вимушених змін в її (їх) життєвих стосунках, причини неможливості організовувати повсякденне життя та інші чинники. Виходячи із викладеного, скаржник вважає, що розмір моральної шкоди, який було визнано відповідачкою в суді першої інстанції, буде справедливим та достатнім для компенсації понесених позивачем страждань та переживань. Також скаржник просить врахувати ту обставину, що на утриманні відповідачки знаходиться її мати, яка є пенсіонером за віком та інвалідом ІІІ групи.

Із апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з неї моральної шкоди, а тому рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року переглядається судом апеляційної інстанції лише у вказаній частині.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року №752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру.

Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява №47148/99).

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі №214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Апеляційний суд наголошує на тому, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2022, справа №946/4568/22, провадження №1-кп/946/1683/22, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

У постанові ОП КЦС ВС від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц).

Згідно ч. ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в результаті укусів собаки, належної відповідачці ОСОБА_1 , завдані ушкодження неповнолітній ОСОБА_3 , які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тому, є доведеною наявність заподіяння моральної шкоди позивачці та її неповнолітній донці внаслідок дій відповідачки.

Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач.

Апеляційний суд вважає, що враховуючи вимоги розумності, справедливості та ступінь моральних страждань позивачки, є вірними висновки суду першої інстанції щодо того, що розмір відшкодування, а саме стягнення на користь неповнолітньої ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 30 000 грн та на користь позивачки у розмірі 20 000 грн, оскільки такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивачки та її неповнолітньої доньки.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідачки перебуває мати, яка є інвалідом ІІІ групи не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, адже необхідність утримання родичів або необхідність здійснення інших фінансових витрат не може бути підставою для зменшення розміру відповідальності за шкоду спричинену бездіяльністю ОСОБА_1 ..

Виходячи із викладеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки розміру моральної шкоди є обґрунтованим та в повному обсязі відповідає обставинам справи.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законні підстави для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про зменшення розміру моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда