ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ск/821/2/25 Справа № 24/07-2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 р. м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючої судді - Карпенко О.В.

за участю секретаря - Гладиш О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву представника ОСОБА_1 адвоката Капітоненка Антона Юрійовича про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» від 06 вересня 2024 року у справі №24/07-2024 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» від 06 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 29900 доларів США та штрафні санкції у розмірі 616853,99 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Капітоненко А.Ю., 22 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подав до суду апеляційної інстанції заяву про скасування рішення третейського суду.

В обґрунтування заяви зазначає, що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» від 06 вересня 2024 року вважає незаконним, оскільки справа, у якій воно прийнято, не підвідомча третейському суду, так як відповідно до п. 12 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому Законом можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, коли б одна із сторін спору є нерезидентом України.

Вказує, що поняття нерезидента міститься в Митному кодексі України, а саме в п. 33 ч. 1 ст. 4, в якій зазначено, що нерезиденти - це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Вказує, що заявник є нерезидентом України, оскільки проживає в Норвегії 2,5 роки зі своєю сім`єю, має центр життєвих інтересів саме в цій країні. Також має право на роботу та всі інші права, які має громадянин Норвегії. сплачує податки. На підтвердження вказаних обставин надає вид на проживання в Норвегії 2022-2024 року ти 2024-2025 роки, дозвіл на отримання колективного захисту в Норвегії на 2023-2024 роки, інформацію з національного реєстру жителів Норвегії, податкові декларації за 2022 та 2023 роки, закордонний паспорт з відміткою про виїзд 19.08.2022 року.

Враховуючи вище викладене вказує, що немає постійного місця проживання в Україні, є нерезидентом України, а отже в розумінні п. 12 ст.6 Закону України «Про третейські суди» справа не підлягає розгляду третейським судом.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Ульянов С.М. подав заперечення на заяву про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» від 06 вересня 2024 року, в якому просив у задоволенні заяви відмовити.

Зазначав, що боржник ОСОБА_1 на час розгляду справи має постійне зареєстроване місце проживання в Україні - АДРЕСА_1 . Крім того, до Норвегії ОСОБА_1 виїхав тимчасово, рятуючись від військових дій та має саме тимчасовий дозвіл на проживання, що обмежений певним строком. Також посилався на те, що ОСОБА_1 є співзасновником та уповноваженою особою ТОВ «Гриббуз» (юридична адреса: Черкаська область. с. Бузуків, вул. Шевченка, б.278Б), яка є діючою та перебуває на обліку в податкових органах.

Вважає, що з врахуванням наявного у заявника громадянства України, ухилення заявника від виконання обов`язку передбаченого ст. 65 Конституції України та зобов`язань за укладеними правочинами не позбавляє його статусу резидента України.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Капітоненко А.Ю. підтримав доводи заяви та просив її задовольнити, представник ОСОБА_2 адвокат Ульянов С.М. просив відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 червня 2017 року ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 суму коштів у розмірі 30000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с. 7).

На підтвердження своїх намірів, 01 серпня 2020 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 кошти в сумі 30000 доларів США для ведення власного бізнесу (а.с. 5,6).

Доказом передачі коштів є розписка від 02 червня 2017 року та договір позики від 01 серпня 2020 року.

Згідно п. 3 Договору позики сторони домовились, що позивальник зобов`язаний повернути суму позики рівними частинами або одним платежем до 01 серпня 2021 року.

У ході розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 100 доларів США, в якості повернення боргу, що підтверджується записом у договорі позики.

Таким чином, на момент звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 становить 29900 доларів США.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» від 06 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 29900 доларів США та штрафні санкції у розмірі 616853,99 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Відповідно до ч. 3 ст.51 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду, передбачених Законом України «Про третейські суди» та ЦПК України, є вичерпним, і тягар доведення наявності зазначених підстав покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування рішення третейського суду.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 01/08/2017 (провадження № 61-12686ав21).

Так, при зверненні із заявою про скасування рішення третейського суду, заявник посилався на те, що справа не підвідомча третейському суду, оскільки боржник є нерезидентом України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов`язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до податкового законодавства України резидентом є, зокрема, фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

Критеріями для визначення резидентства є: місце проживання або постійне місце проживання; місце знаходження центру життєвих інтересів (місце постійного проживання членів сім`ї або реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності); час перебування на території країни не менше 183 календарних днів; громадянство; місце сплати податків та реалізації права на працю.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 910/592/17 зроблено висновок, що «правовий статус резидента/нерезидента України визначається Митним та Податковим кодексами України. Відповідно до підпункту «в» пункту 33 та підпункту «в» пункту 50 статті 4 Митного кодексу України резидентом визнаються фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном. Нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України. За приписами підпункту «в» підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України резидентом є фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності».

З наданих представником боржника доказів відомо, що ОСОБА_1 виїхав до Норвегії тимчасово та має дозвіл саме на тимчасове (обмежене строком) проживання.

При цьому, ОСОБА_1 має постійне зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , і на час розгляду справи така реєстрація припинена не була.

Суд погоджується з доводами представника ОСОБА_4 адвоката Ульянова С.М. про те, що заявником не надано жодних належних доказів, що на момент прийняття Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» позовної заяви та порушення провадження у справі, боржник не мав зареєстрованого в порядку, передбаченому законодавством України, місця постійного проживання.

Також, здійснивши перевірку доводів представника ОСОБА_2 адвоката Ульянова С.М. з загальнодоступних джерел встановлено, що ОСОБА_1 є співзасновником, кінцевим бенефіціарним співвласником та уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гриббуз», юридична адреса: вул. Шевченка в с. Бузуків Черкаського району Черкаської області. Станом на 27 березня 2025 року ця юридична особа є зареєстрованою та перебуває на обліку в податкових органах.

Сторона боржника не надала жодних судових рішень, зокрема про встановлення факту набуття статусу громадянина України - нерезидента, визначеного в порядку розгляду справ окремого провадження, у якому суд мав би достовірно констатувати такий факт, оскільки громадяни України апріорі вважаються податковими резидентами своєї держави, проте громадянство не є основною ознакою, за якою визначають резиденство.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 6 договору позики від 01 серпня 2020 року у разі зміни адреси, сторона, яка змінила адресу, зобов`язана повідомити іншу сторону у письмовій формі протягом 3 календарних днів. У разі неповідомлення про зміну адреси, вся кореспонденція, що витікає з даного договору, вважається врученою відповідно до адреси, вказаної в договорі.

ОСОБА_1 не надав доказів про повідомлення стягувача про зміну своєї адреси, як не повідомив про такі обставини й третейський суд.

За таких обставин, посилання заявника як на підставу для скасування рішення третейського суду на те, що він є нерезидентом України, не свідчать про порушення підвідомчості справи третейському суду, яка визначається при прийнятті позовної заяви або за заявою сторони до початку розгляду справи по суті, що передбачено ст. 27 Закону України «Про третейські суди».

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» від 06 вересня 2024 року, оскільки рішення третейського суду ухвалено з дотриманням вимог Закону України «Про третейські суди», а тому підстав, передбачених статтею 458 ЦПК України, для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 454-458 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Капітоненка Антона Юрійовича про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» від 06 вересня 2024 року у справі №24/07-2024 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором позики.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Товариство Фортеця» від 06 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 28 березня 2025 року.

Суддя Оксана КАРПЕНКО