Провадження № 2/641/213/2025 Справа № 641/4210/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Курганникової О.А.,

за участі секретаря судових засідань - Ареп`євої О.В.,Юрченко Д.Ю.

представника позивача Бенденжук Л.О.

представника відповідача Пекареніна А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомХарківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 762 946, 61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», що складається з приміщень № 1 - № 13 загальною площею 214,8 кв.м. по АДРЕСА_1 з 10.08.2013 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2013 № 2028.

Рішень Харківської міської ради про надання відповідачу у користування вказаної земельної ділянки - не приймалося. Позивач зазначає, що відповідач у період часу з 01.01.2020 р. по 31.12.2021 р. не сплачував за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 плату за землю, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 762 946, 61 грн. гривень, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023року провадження по зазначеній справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

До канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, якими відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що позивач не наводить жодних доказів того, що відповідач використовував земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі. Окрім того, Харківська міська рада не зазначає також і яка саме частина земельної ділянки використана для такого обслуговування, оскільки використання усіх 0,0760 земельної ділянки для обслуговування 214,8 кв.м. є абсолютно неможливим, оскал більш як у 3 рази перевищує розміри самої будівлі.

Крім того ніяких доказів того, що відповідач користувався земельною ділянкою у зазначений в позові період до суду не надано.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення їх розміру та просив їх задовольнити, пояснивши про обставини, викладені в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також просив врахувати обставину, про те, що на зазначеній земельній ділянці знаходиться також об`єкт нерухомого майна, який належить і іншій особі, а саме відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 серпня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться нежитлова будівля літ. «Б-1», яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору №5726-В купівлі-продажу нежитлових приміщень, серія та номер: 354, виданий 18 березня 2020 року та посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А.

Вислухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.05.2023 № 330779248 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», що складається з приміщень № 1 - № 13 загальною площею 214,8 кв.м. по АДРЕСА_1 з 10.08.2013 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2013 № 2028 (а.с. 16-19).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.10.2021 № НВ-021 площа земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0005 складає 0,0760 га, дата державної реєстрації земельної ділянки - 30.07.2013.

Вищевказана земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування будівлі магазину (а.с. 20).

Судом встановлено, що у період з 01.01.2020 р. по 31.12.2021 р. право користування спірною земельною ділянкою за фізичними чи юридичними особами - не реєструвалося, рішень Харківської міської ради щодо надання у користування ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 не приймалось, договори оренди Департаментом не укладались.

За даними Головного Управління ДФС у Харківській області ОСОБА_1 не зареєстрований платником земельного податку або платником орендної плати за використання земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0005, станом на дату формування витягу 10.09.2020 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 4975739 грн, коефіцієнт Кф 2,5 (а.с. 23).

Позивачем зроблено розрахунок орендної плати, виходячи з даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0005 , відповідно до якого за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. складає 364887, 49 гривень (а.с. 25), за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. складає 398059, 12 грн. (а.с. 26).

Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, справляння плати за землю, тощо.

Згідно з ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Таким чином, розпорядником спірної земельної ділянки, що діє в інтересах територіальної громади є позивач.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом зазначених приписів Цивільного та Земельного кодексів України, відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав, на якій ці об`єкти розміщені.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно з ст. 123 Земельного Кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 124 Земельного Кодексу України визначено порядок передачі земельних ділянок в оренду. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України).

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

У той же час, стаття 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Абзацом восьмим частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Позивачем та матеріалами справи доведено, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці по АДРЕСА_1 з 10.08.2013 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2013 № 2028.

Судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступлення від висновків Верховного Суду України щодо застосування приписів статей 1212-1214 ЦК України стосовно можливості стягнення суми орендної плати без укладеного між сторонами договору оренди землі.

Таким чином, відповідач користувався спірною земельною ділянкою у заявлений до стягнення період без достатніх правових підстав.

У постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справ № 922/981/18 зазначено, що для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи пов`язані із безпідставним збереженням майна розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.

В даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що неналежне виконання своїх обов`язків з боку Харківської міської ради не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати за користування сформованою земельною ділянкою, а відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у відповідача не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання.

Щодо розміру земельної ділянки, яку використовує відповідач та розміру безпідставно збережених ним коштів, за її використання.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив таку правову позицію: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19, пункт 7.10 постанови (верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20), а в постанові від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування положень статті 1212 ЦК України, згідно з яким необхідність встановлення сформованості земельної ділянки як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру взагалі залежить від конкретних обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами 1- 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з

моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19, від 28.09.2022 у справі № 925/1370/20.

Земельна ділянка (кадастровий номер :03:002:0005), на якій розташований об`єкт нерухомого майна, належний відповідачу на праві власності, та за користування якого Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти у виді орендної плати, сформована з 30.07.2013 (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру. Вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування будівлі магазину.

Таким чином, в матеріалах справи наявні належні, допустимі, достовірні та вірогідні докази підтверджуючи використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0005 площею 0,0760 га по АДРЕСА_1 .

Акт обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 від 11.05.2023 р. (а.с. 28) є належним та допустимим доказом та оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, в тому числі щодо реєстрації права власності відповідачем на нежитлові будівлі, реєстрації земельної ділянки комунальної форми власності як об`єкту цивільних прав у розумінні ст. 79-1 ЗК України, наявності або відсутності у відповідача правових підстав для використання спірної земельної ділянки.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.12.2021 у справі № 922/4264/20.

Крім того, вказаний акт обстеження складався з урахуванням витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.10.2021 № НВ-021, в якому зазначено всі відомості про земельну ділянку, зокрема, кадастровий номер, цільове призначення, категорія земель, кадастровий план та опис меж земельної ділянки.

Отже, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 762946, 61 гривень.

Також суд зазначає, що розташування іншого об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0005 площею 0,0760 га по АДРЕСА_1 , який належить іншій особі, не впливає на обов`язок сплати за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельною ділянкою, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 11444, 20 коп. гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки загальною площею 0,0760 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:002:0005 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 у сумі 762 946 (сімсот шістдесят дві тисячі дев`ятсот сорок шість) грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 444 (одинадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн.20 коп.

Повернути Харківській міській раді надміру сплачений судовий збір за подання позовної заяви згідно платіжної інструкції №648 від 29 червня 2023 року у розмірі 1094 (одна тисяча дев`яносто чотири) грн.66 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Харківська міська рада, код ЄДРПОУ 4059243, адреса місцезнаходження: майдан Конституції, 7, м. Харків

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2

Представник відповідача: адвокат Пекаренін Андрій Анатолійович, діє на підставі ордера на надання правничої допомоги за № 1144461 від 15.08.2023

Повний текст рішення складено 27.03.2025 року

Суддя О.А.Курганникова