ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2025 року

м. Харків

справа № 643/17147/21

провадження № 22-ц/818/1531/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кравець Валентини Михайлівни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року, постановлене під головуванням судді Афанасьєва В.О.,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2013 року по 31.08.2021 року у розмірі 93376 грн 51 коп., яка утворилась станом на 21.10.2021 року., а також 3% річний 2356,07 грн. та інфляційні втрати 4995,78 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду з 01.10.2013 року по 31.08.2021 року у розмірі 93376 грн 51 коп., 3% річний у розмірі 2356,07 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4995,78 грн Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2344,79 грн. в рівних частках, тобто по 1172 грн. 40 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Кравець Валентина Михайлівна просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що розгляд справи відбувся без участі відповідача, відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом, у зв`язку з чим вона позбавлена законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів. Крім того, судом першої інстанції проігноровано той факт, що позовна заява подана поза межами строку позовної давності. Крім того зазначає, що нарахування за послуги з підігріву води здійснювались з розрахунку на 3 осіб, хоча після смерті ОСОБА_3 , відповідачка зверталась до позивача та переоформлювала особовий рахунок, проте за період з 01.07.2020 року по 31.08.2021 року позивачем було безпідставно нараховано за послуги з підігріву води 1958,78 грн. Враховуючи, що сума заборгованості обчислена виходячи з розрахунку на 3х осіб, інфляційні втрати та 3 % річних, що припадають на долю заборгованості померлої, складають 1/3 частину заявленої до стягнення суми та не можуть підлягати стягненню. Просить застосувати строки позовної давності та задовольнити позовні вимоги частково.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Внаслідок невиконання відповідачками обов`язку по оплаті послуг з теплопостачання, у відповідачів перед позивачем за період з 01.10.2013 року по 31.08.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 93376 грн. 51 коп., а також 3% річних у розмірі 2356,07 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4995,78 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що у жовтні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, визначено проводити розгляд справи без виклику сторін.

Даних про отримання відповідачкою копії ухвали про відкриття та копію позовної заяви матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з центрального опалення і постачання гарячої води шляхом відкриття абонентського рахунку № НОМЕР_1 , повинні регулярно у встановлені законом строки оплачувати вартість наданих їм підприємством послуг з центрального опалення і постачання гарячої води, але свої обов`язки щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконують, в результаті чого утворилася заборгованість.

Відповідно розрахунку заборгованість за надані відповідачам послуги з теплопостачання за період з 01.10.2013 року по 21.10.2021 року становить 93376,51 грн., а також 3% річних у розмірі 2356,07 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4995,78 грн.

Як на підставу позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 01.10.2013 року по 21.10.2021 року становить 93376,51 грн., а також 3% річних у розмірі 2356,07 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4995,78 грн.. Позивач посилається на те, що відповідачами не виконуються обов`язки щодо сплати вартості послуг з теплопостачання у зв`язку з чим наявні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.

Згідно п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено обов`язок з оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі не виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Харківські теплові мережі».

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання а також інфляційних втрат і 3% річних є обґрунтованим.

Разом з тим судова колегія не погоджується з розміром стягнення, оскільки судом стягнута сума поза межами строку позовної давності.

Відповідачка в апеляційній скарзі просить про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Оскільки відповідачка не була обізнана про наявність такого спору, не отримувала копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів вважає, що заява про застосування позовної давності має бути прийнята судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 3ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду 01.10.2021 року з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.10.2013 року по 31.08.2021 року у розмірі 93376 грн. 51 коп..

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року та діяв до 30.06.2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином наявні підстави для стягнення заборгованості в межах позовної давності за період з 02.04.2017 року, оскільки строк позовної давності за зазначений період продовжений Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану», який вже був чинним на момент скасування Закону України 540-IX від 30 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2».

Окрім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.

Матеріали справи свідчать про те, що КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.10.2013 року по 31.08.2021 року в загальній сумі становить 93376,51 грн., в тому числі поза межами строку позовної давності.

Враховуючи, що КП «Харківські теплові мережі» звернулось з вказаним позовом 01.10.2021 року, тобто під час дії карантину, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач має право на стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг, обов`язок сплати якої настав з 02 квітня 2017 року.

Стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума заборгованості за послуги з теплопостачання у межах строку позовної давності за період з 02.04.2017 року по 31.08.2021 року та складає 68762,87 грн.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині стягнення з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» 3 % річних та інфляційних втрат, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 4995 грн 78 коп. та 3% річних у розмірі 2356 грн. 07 коп. та відповідачем не надано доказів на спростування розрахунків позивача в цій частині.

Рішення суду в цій частині ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

З огляду на викладене, судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравець Валентини Михайлівни задовольнити частково, рішення змінити в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 68762,87 грн. за період з 02.04.2017 року по 31.08.2021 року. У задоволенні позову КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.10.2013 року по 01.02.2017 року слід відмовити. В іншій частині рішення суду перщої інстанції залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги в іншій частині висновки суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід змінити, а позовні вимоги - задовольнити частково.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат відповідно до задоволеної частини позовних вимог (у даному випадку позов задоволено на 73,64 %, рішення районного суду в частині стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору за подачу позову у розмірі 2344, 79 грн слід змінити, зменшивши суму до 1726,70 грн., тобто по 863,35 грн з кожного відповідача. А з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 927,13 грн.

Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравець Валентини Михайлівни - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року змінити.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги за період з 02.04.2017 року по 31.08.2021 року в розмірі 68762,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір по 863,35 грн з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 927,13 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення виготовлено 26.03.2025 року.