Номер провадження 2/754/362/25
Справа №754/8772/24
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретаря с/з Шклярської К.Ю.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова Компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Конюшка Д.Б. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з данною позовною заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 19.06.2024 року вказаний позов надійшов у провадження судді Буша Н.Д.

В порядку ст. 187 ЦПК України судом 21.06.2024 року був направлений запит щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача.

Відповідно до відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, за відомостями якої ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22.07.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

09.09.2024 року представником ПАТ НАСК «ОРАНТА» - Негрич С.Ю. подано до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.06.2023 року приблизно о 19 год. 23 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним мотороллером «SkyMoto Galagy» р/н НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. С. Лифаря зі сторони пр. Червоної Калини, в напрямку вул. Закревського в м. Києві в другій смузі в зустрічному напрямку, не був уважним, не врахував дорожню обстановку, перевищив максимально дозволену швидкість, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , а в подальшому відбулось зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Honda CR-V», р/н НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди. Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України.

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №214166242, виданого ПАТ «НАСК ОРАНТА». Позивач звернулась до відповідача та надала усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування. За результатами розгляду вказаної заяви страховиком було здійснено розрахунок та виплачено лише частину належного розміру страхового відшкодування у сумі 22 647,80 грн. Так, зі змісту листа ПАТ «НАСК «ОРАНТА» №09-02-17 від 12 березня 2024 року прийнятого за результатами ухваленого рішення, слідує «Розглянувши матеріали справи №93178 було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 та пішоходом ОСОБА_3 », а відтак на думку страховика, шкода, що була завдана позивачу була завдана сукупними діями декількох осіб, а тому підлягає розподілу.

Позивач зазначає, що пішохід як учасник дорожнього руху, не є та не може вважатися особою, на яку поширюється норми ст. 1187 ЦК України, з огляду на те, що останній не здійснює діяльність, пов`язану з використанням транспортного засобу, а відтак пішохід не може вважатися належним суб`єктом відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, вина ОСОБА_3 у вказаній ДТП не встановлена, остання до відповідальності не притягалася, а відтак доводи страховика про те, що вона є винною у вказаній ДТП не знаходить свого підтвердження. Враховуючи наведене, позивач вважає, що страховик безпідставно здійснив виплату лише частини належного розміру страхового відшкодування, а відтак шкода, що була завдана позивачу підлягає відшкодуванню в повному обсязі. З метою визначення дійсного розміру заподіяного збитку, позивач замовила огляд пошкодженого транспортного засобу «Honda CR-V», р/н НОМЕР_2 у СОД ОСОБА_4 . На підставі огляду було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу «Honda CR-V», р/н НОМЕР_2 №739/11-23 від 16.11.2023 року. Так, відповідно до вказаного звіту, вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача склала 78 303,96 грн. Франшиза за полісом №214166242 складає 1 500 грн. Відтак, належний розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» складає 54 156,16 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 різницю між фактично завданою шкодою та належним розміром страхового відшкодування та франшизи в розмірі 136 394,57 грн. (розмір збитку, заподіяного позивачу, вартість відновлювального ремонту) - 76 803,96 грн. (належний розмір страхового відшкодування) = 59 590,61 грн. (різниця між розміром шкоди і страховим відшкодуванням з урахуванням франшизи). Також позивач просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відзив ПАТ «НАСК «ОРАНТА» обгрунтований тим, що 18 квітня 2023 року між ПАТ НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_5 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс 214166242), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу мотоцикла, д.н.з. НОМЕР_1 , ліміт страхового відшкодування - 160 000 грн., франшиза - 1 500 грн. 22 травня 2023 року сталася ДТП за участю забезпеченого вищезазначеним договором страхування автомобіля, яким керував ОСОБА_2 , пішохода ОСОБА_3 та транспортного засобу «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП було завдано шкоди здоров`ю водію ОСОБА_2 , пішоходу ОСОБА_3 , автомобіль та мотоцикл зазнали пошкоджень, чим їх власникам було завдано матеріальну шкоду. Вироком Деснянського районного суду міста Києва по справі №754/1331/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України. Факти встановлені рішенням суду у справі №754/1331/23 щодо зіткнення автомобіля протиправності дій пішохода повторного доведення не потребують. 12.03.2024 року позивачу було направлено лист за вих. №09-02-22/17, де роз`яснено порядок розрахунку страхового відшкодування. За п. 4.7 ПДР пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і наземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіччі. П. 4.8 ПДР передбачає, якщо в зоні відомості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидві боки, і лише після того, як пішохід упевнився у відсутності небезпеки. Твердження позивача, що винний пішохід не несе відповідальності, оскільки не є володільцем джерела підвищеної небезпеки є невірним, оскільки такий пішохід повинен нести відповідальність перед власником пошкодженого транспортного засобу в силу приписів ст. 1166 ЦК України. За наявності обоюдної вини пішохода ОСОБА_3 та водія мотоцикла ОСОБА_2 в ДТП, що сталася 22.06.2023 року, шкода завдана потерпілій особі повинна бути покладена на обох сторін, протиправними діями яких її було завдано. 26 червня 2023 року потерпіла особа звернулася до ПАТ НАСК «ОРАНТА» із повідомленням та заявою на виплату страхового відшкодування. 26 червня 2023 року за участю позивача ОСОБА_1 проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача, за результатами яких було складено звіт про визначення вартості матеріального збитку №48-D/14/66/06-22 на підставі методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно висновків якого прямий матеріальний збиток, завданий в результаті вищезазначеного ДТП склав 48 295,60 грн. (без ПДВ) та 53 300,72 грн. (з ПДВ). Результати цього огляду були покладені в основу зазначеного дослідження з визначення розміру матеріального збитку. Тим самим, ПАТ НАСК «ОРАНТА» належним чином виконала вимоги положень п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На підставі зібраних документів та у відповідності з вимогами чинного законодавства було розраховано та виплачено страхове відшкодування двома частинами по зазначеному випадку в загальному розмірі 22 647,80 грн. (без ПДВ), які були сплачено позивачу на її розрахунковий рахунок. ПАТ НАСК «ОРАНТА» з врахуванням вимог ст. 1166 ЦК України було сплачено страхове відшкодування в розмірі 50% за полісом цивільно - правової відповідальності: 22 647,80 грн.= (48 295,60 грн. матеріальний збиток з врахуванням зносу 70%) / 2 обопільна вина - 1 500 грн.( франшиза). Таким чином, сторона відповідача належним чином в повному об`ємі і відповідно до положень чинного законодавства виконала свої зобов`язання, забезпечивши у встановленому законом порядку проведення огляду, щодо якого претензій чи зауважень не надходило, оцінку збитків на підставі методики товарознавчої експертизи та виплативши страхове відшкодування в повному об`ємі і у встановлені строки. Проте позивачем не надано ні страховку, ні до суду, документів на підтвердження проведення ремонту пошкодженого автомобіля. Сторона відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідь на вказаний відзив від позивача до суду не надходив.

Учасники у судове засідання не з`явилися, від представника позивача наявна заява про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Від сторони відповідача ОСОБА_2 на адресу суду нічого не надходило, свою позицію щодо позову відповідач не висловив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Причини неявки третьої особи суду не відомі, про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності сторін по справі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачеві.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено, що 22 червня 2023 року, приблизно о 19 год. 23 хв., ОСОБА_2 керуючи технічно справним моторолером «SkyMoto Galagy», р.н. НОМЕР_1 рухався по проїзній частині вул. С. Лифаря зі сторони пр. Червоної Калини в напрямку вул. Закревського в м. Києві в другій смузі за наявності трьох смуг для руху в попутному напрямку та трьох смуг для руху в зустрічному напрямку, зі швидкістю 86,4 км/год. +/- 3, 46 км/год., яка перевищувала максимально дозволену швидкість в населених пунктах - 50 км/год.

В цей час, попереду перебувала пішохід ОСОБА_3 , яка рухалась через проїзну частину вул. С. Лифаря у м. Києві, поза межами пішохідного переходу, в недозволеному для руху пішоходів місці, зліва направо відносно руху моторолера «SkyMoto Galagy», р.н. НОМЕР_1 .

Під час руху ОСОБА_2 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка отримала тілесні ушкодження, а в подальшому відбулось зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Honda CR-V», р/н НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок не оскаржувався.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №214166242 з ПАТ «НАСК ОРАНТА».

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу «Honda CR-V», р/н НОМЕР_2 , №739/11-23 від 16.11.2023 року, проведеного ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу склала 78 303,98 грн.

Позивач звернулась до ПАТ «НАСК ОРАНТА» та надала усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування.

Сторона відповідача зазначає, що ДТП відбулось із-за пішохода та є взаємопов`язаними, сукупними діями двох осіб, тому розмір страхового відшкодування було визначено шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб та сплачено заявнику 50 % страхового відшкодування у розмірі 22 647,80 грн.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Суд звертає увагу, що третя особа ОСОБА_3 не визнавалась винуватою у вчиненні ДТП, так вироком Деснянського районного суду міста Києва зазначено «…Згідно даних висновку судової авто технічної експертизи № СЕ-19/111-23/47812-ІТ від 12 вересня 2023 року, в даній дорожній обстановці, водій моторолера «SkyMoto Galagy», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.3, 12.4 ПДР України. В даній дорожній обстановці: при швидкості руху моторолера «Sky moto Galagy», номерний знак НОМЕР_1 , (82,94 …89,86) км/год. - вирішити питання щодо технічної можливості у водія ОСОБА_2 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом застосування гальмування, в категоричній формі, неможливо; за умови руху моторолера «SkyMoto Galagy», номерний знак НОМЕР_1 , з максимально дозволеною швидкістю 50,0 км/год. - водій ОСОБА_2 мав би технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 . В даній дорожній обстановці вирішити питання щодо відповідності дій водія моторолера «SkyMoto Galagy», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вимогам п. 12.3 ПДР України, в категоричній формі, неможливо, але в діях водія ОСОБА_2 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.4 ПДР України… В судовому засіданні встановлено, що дійсно пішохід ОСОБА_3 здійснювала перехід проїзної частини в невстановленому для цього місці, однак це не звільняє ОСОБА_2 від виконання вимог пунктів Правил дорожнього руху України, порушення яких йому інкримінується. Так, водій повинен був слідкувати за дорожньою обстановкою, обрати безпечну швидкість руху, не перевищувати швидкість руху. В даному випадку протиправність дій пішохода, яка переходила проїзну частину дороги у невстановленому для того місці, не виключає винуватості ОСОБА_2 …».

Доводи, зазначені представником відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у відзиві не спростовують обставин, які вказані стороною позивача на обґрунтування позовних вимог. Окрім того, твердження представника відповідача про порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог ПДР, не спростовують тієї обставини, що відповідачем не повністю було виплачено позивачу належну суму страхового відшкодування після визнання даної події страховим випадком та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Оскільки сторона відповідача не надала суду належних доказів, що ОСОБА_3 була визнана судом винною у скоєнні ДТП, яке мало місце 22.06.2023 року.

Будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б вказували на обґрунтованість дій відповідача при виплаті половини страхового відшкодування позивачу, представником відповідача надано не було.

Таким чином, зазначені у відзиві на позовну заяву доводи представника відповідача про необґрунтованість заявлених до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» позовних вимог, судом під час ухвалення рішення у справі не приймаються, оскільки дані твердження сторони відповідача повністю спростовуються наявними у справі і дослідженими судом доказами та не звільнюють відповідача від обов`язку здійснити повну виплату страхового відшкодування у визначений законом строк, а також від штрафних санкцій у випадку прострочення виконання зобов`язання.

Отже з відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» підлягає стягненню на користь позивача частина несплаченої вартості страхового відшкодування в розмірі 54 156,16 грн. (78 303,96 (вартість матеріального збитку) - 1 500 (франшиза) - 22 647,80 (розмір виплаченого відшкодування) = 54 156,16 грн.).

У відповідності до п.12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи вищенаведене, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц.

Так, згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №739/11-23 від 16.11.2023 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Honda CR-V», р/н НОМЕР_2 склала 136 394,57 грн.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП доведена та доказуванню не підлягає та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 59 590,61 грн. (136 394,57 ( вартість відновлювального ремонту) - 76 803,96 (належний розмір страхового відшкодування) =59 590,61 грн.).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення судових витрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як слідує з матеріалів справи, позивач, в силу ст. 134 ЦПК України в позовній заяві вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат - 3 800 грн. витрат за проведення оцінки пошкодженного транспортног засобу, 16 000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України слідує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Водночас, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

На підтвердження очікуваних витрат позивача на правову допомогу в розмірі 16 000 грн. стороною позивача подано до суду: копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №803 від 22.01.2013 року та посвідчення адвоката, видане на ім`я Конюшка Д.Б.; копія ордеру серії АВ № 1134606 від 03.06.2024 року про надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Деснянському районному суді міста Києва адвокатом Конюшко Д.Б.; копія Договору ТС "Договір" про надання правової допомоги №09/03/24-ЮП/ІЛ від 07.03.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшко Д.Б.; копія акту виконаних робіт №1 до договору №09/03/24-ЮП/ІЛ на загальну суму 16 000 грн.

Отже, враховуючи складність справи, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених витрат, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., по 4 000 грн. з кожного.

Підтвердження витрат по сплаті за проведення оцінки пошкодженного транспортного засобу у розмірі 3 800 грн. стороною позивача не доведено, тому в цій частини позовні вимоги залишаються без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі 1 211,20 грн., по 605,60 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова Компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Страхова Компанія «ОРАНТА» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 54 156,16 грн., витрат на правову допомогу - 4 000 грн. та судового збору - 605,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 59 590,61 грн., витрат на правову допомогу - 4 000 грн. та судового збору - 605,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 06.03.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша