Справа № 602/321/24
Провадження № 2/602/21/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" березня 2025 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Яблонській М.М.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кушки О.М., представника відповідача адвоката Радібової І.О., представника третьої особи Калітон Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області,-

в с т а н о в и в :

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області.

Від спільного подружнього життя у неї з відповідачем народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем не склалося відразу після народження дочки, відповідач не забрав її з дитиною з пологового будинку, і надалі під час тривалого часу проживання окремо жодним чином не допомагав матеріально, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з приводу стягнення аліментів з відповідача. 31.05.2017 року рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області її позовну заяву задоволено та визначено стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій формі у розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 02.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21.02.2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Станом на даний час відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або іншої участі у вихованні малолітньої дочки, всі питання щодо виховання та медичного догляду вирішуються позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача та її чоловіка, якого малолітня дочка ОСОБА_3 вважає своїм татом і так його називає у побуті. У зв`язку з цим позивачем було подано позов до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про позбавлення відповідача батьківських прав. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .29.03.2023 року постановою Тернопільського апеляційного суду рішення суду першої інстанції скасоване. Також у своїй постанові суд апеляційної інстанції зазначив :«попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення по виконанню батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». З дня винесення вказаної постанови відповідач свого ставлення по виконанню батьківських обов`язків не змінив. За час, наданий судом відповідачу для можливості виправитись (один рік), останній не вчинив жодних дій, направлених на встановлення контакту з дочкою. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року на користь позивача на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 600 грн. 00 коп. щомісячно, на 4500 грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Позивач вказує, що у неї змінився матеріальний стан, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку і станом на даний час позивач ніде не працює. Натомість у відповідача матеріальне становище покращилося, оскільки він вже тривалий час перебуває за кордоном та отримує гідну заробітну плату, має задовільний стан здоров`я, розмір аліментів, що стягуються, є меншим від мінімального розміру, що визначений чинним законодавством.

18 квітня 2024 року на адресу Лановецького районного суду Тернопільської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вважає вимоги позивача надуманими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, висунуті позивачем під впливом особистої образи та неприязного ставлення до відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Кушка О.М. позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Радібова І.О. позовних вимог не визнала і пояснила, що між позивачем та відповідачем склалися конфліктні стосунки. Відсутні докази свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, абсолютної байдужості батька до дитини, фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що він становив загрозу для здоров`я та розвитку дочки. З моменту розлучення до сьогоднішнього часу ОСОБА_2 неодноразово намагався урегулювати питання спільно із колишньою дружиною щодо спілкування з дочкою мирним шляхом, неодноразово звертався до неї та просив не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною. На думку ОСОБА_2 спілкування доньки з батьком так само важливо як із матір`ю. Позбавлення рідного батька можливості спілкування з донькою, який не втратив інтересу до дитини та має намір для відновлення з нею відносин не відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_5 . Відповідач тривалий час перебуває за кордоном у зв`язку з роботою, він має бажання спілкуватися з дитиною, незважаючи на те, що перебуває за межами України, однак, ОСОБА_1 категорично відмовляється розмовляти із батьком дитини, заблокувала всі його контакти, в зв`язку із чим він втратив можливість спілкуватися із донькою. ОСОБА_2 неодноразово намагався зателефонувати до ОСОБА_1 , придбав мобільний телефон з метою спілкування з донькою, однак перешкоди у спілкуванні з дитиною зі сторони матері змусили його звернутися із заявою до служби у справах дітей щодо визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою шляхом спілкування з дитиною по мобільному телефону. Він звернувся до Служби у справах дітей із заявою про встановлення способу та порядку участі у вихованні дочки, яку розглянуто та визначено порядок його участі у вихованні дитини. Відповідач вчасно та в повному обсязі сплачує аліменти, заборгованість відсутня. Позивачка не надала переконливих доказів свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками чи жорстокого поводження з дитиною, навпаки, позивач свідомо створює перешкоди для спілкування батька з дитиною, натомість, відповідач вчиняє дії для налагодження контакту та зацікавлений в участі у житті дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки батька, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.

ОСОБА_2 свідомо не ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, не байдужий до дитини, жодних фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що він становив загрозу для здоров`я та розвитку доньки не існує. Зазначає, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є неповним та необгрунтованим, здійснений без з`ясування причини такої поведінки батька, без врахування думки дитини; суперечить інтересам дитини на повноцінну сім`ю та увагу від обох батьків, та інтересам батька, поведінка якого вказує на бажання повністю змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та небайдужість до долі дочки і намагання налагодити стосунки між ним, позивачкою та дочкою. Позивачка не надала будь-яких доказів необхідності розірвання сімейних зв`язків батька з дитиною. Щодо позовної вимоги про зміну розміру аліментів, зазначила, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі. З приводу доводів позивача про те, що зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продути та одяг вказує, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

В судовому засіданні представник третьої особи - Служба у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області Калітон Н.І. не заперечила щодо задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

При цьому суд виходив із наступного.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2016 року, який розірвано рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2018 року у справі №602/888/17 (а.с.10-11).

В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с.9).

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року у справі №602/139/17 ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь

ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісяця, починаючи з 02 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання позивачки в розмірі 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьох років (а.с.12-13).

30 червня 2022 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 30 червня 2022 року Лановецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.24).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2022 року у справі № 602/535/22, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-17).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у справі № 602/535/22, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки і піклування Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав, відмовлено. ОСОБА_2 попереджено про необхідність змінити ставлення по виконанню батьківських обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18-21).

Як встановлено в мотивувальній частині вказаної постанови в матеріалах справи відсутні докази щодо злісного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно копії акта старости Лановецької міської ради № 5/03-48/5 від 09.01.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , 2016 року народження, проживають без реєстрації місця проживання з 2017 року за адресою АДРЕСА_1 , спільно ведуть сільське господарство, виховують дитину (а.с.22).

Згідно копії довідки Юськовецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 14 від 17.01.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідувала дошкільний підрозділ від 01.09.2019 року. 01.09.2024 року дівчинка була зарахована до 1-го класу Юськовецького ЗСО І-ІІІ ступенів. 3a період навчання у дошкільному підрозділі та у першому класі вихованням дитини займалася мама ОСОБА_6 . Часто дівчинку у садочок, а зараз у заклад приводить вітчим ОСОБА_7 . Постійно батьківські збори, виховні заходи у дошкільному підрозділі та у закладі освіти відвідувала мама ОСОБА_9 та вітчим ОСОБА_7 . Батько ОСОБА_2 безпосередньої участі у вихованні дитини не приймав, не приводив дівчинку у дошкільний підрозділ, а також у заклад освіти, не відвідувач свята, батьківські збори (а.с.23).

З висновку комісії з питань та захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради від 13 червня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 21 червня 2024 року №178, визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.62-63).

Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах № 80356, складеного головним державним виконавцем Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 16.04.2024 року, станом на 16.04.2024 року заборгованість зі сплати аліментів за ОСОБА_2 відсутня, наявна переплата в сумі 383 грн. (а.с.53-55).

Згідно висновку фахівця, наданого на підставі усного звернення адвоката Радібової І.О., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , щодо можливості спілкування біологічного батька з малолітньою донькою, яка фактично не знала його як батька та можливі психологічні та ментальні наслідки для дитини, за поточних умов, зважаючи на актуальні обставини психологічного розвитку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою збереження її психологічного й ментального здоров`я та забезпечення права на свободу вибору форм і способів міжособистісної взаємодії з іншими людьми рекомендовано дозволити її спілкування з біологічним батьком ОСОБА_2 (а.с. 101-103).

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради від 01 листопада 2024 року щодо розгляду заяви про визначення днів та годин спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області № 287 від 15 листопада 2024 року, комісією відмовлено в задоволенні заяви адвоката Радібової І.О., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про визначення днів та годин спілкування з дитиною від 19 вересня 2024 року (а.с.104-106).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_1 , її дочка та ОСОБА_2 познайомилися в коледжі, дочка завагітніла, вони одружилися. Відповідача вона бачила на весіллі дочки і в пологовому будинку, куди він привіз речі її дочки, після цього він не з`являвся. Онука не знає біологічного батька, він жодної участі в її вихованні не брав, жодного разу не приїжджав. З пологового будинку дочку забирала вона з чоловіком, відповідач тільуи привіз речі і пішов.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , її син з позивачем одружилися в 2016 році, стосунки у сім`ї не склалися. Син сплачує аліменти на дитину, забрав дитину з пологового будинку. Коли в позивача почалися схватки, вони підняли всіх лікарів, вона народила в Тернополі. Відповідач взяв на себе всі витрати, пов`язані з народженням дитини. Після народження дитини дружина сина поїхала до своїх батьків. Коли вона жила в їхній сім`ї , відносини були негативними. Позивач до дитини сина не допускала. Син постійно дзвонив до неї, щоб поговорити з дитиною, але позивач відмовляла. В її дім вони з чоловіком сина не пускали. Вони передали їй речі для дитини, але вона потім їх повернула знищеними. Їхній син виїхав за кордон в 2021 році і з того часу він там. Вони з чоловіком приїжджали до онучки в школу, але позивач заважала їм спілкуватися і не бажала отримувати подарунки від них для дитини. ЇЇ син має бажання і намір спілкуватися з дитиною. Вони заборонили синові їздити додому до ОСОБА_12 . В минулому році вони викликали поліцію, бо позивач забороняла їм бачитися з дитиною. Перший раз вони побачили онучку, коли вона пішла в перший клас. Вони разів п`ять передавали дитині речі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він є батьком відповідача ОСОБА_2 , його син одружився по вагітності. З її батьками в них почалася напруга вже на самому весіллі. Він з сином особисто купляв речі для онуки, коли її виписували з пологового будинку. Невістка казала, що вони ніколи не побачать онуку. Пізніше вони взнали, де вчиться онука і почали приїзжати до школи, але там з бувшою невісткою в них виникали конфлікти. Невістка сама вирішила поїхати жити до батьків, ніхто її не виганяв. Син не поїхав з нею, бо в нього з її батьками напружені відносини. Син продовжував спілкуватися з позивачем, хотів бачити дитину, але позивач йому цього не дозволила зробити. В даний час позивач заблокувала мобільний номер сина і він позбавлений можливості спілкуватися з дитиною. Коли вони приїжджають до онуки в школу, то відразу виникає скандал. Вони хотіли передати онуці мобільний телефон, щоб вона могла спілкуватися з татом, але позивач його не взяла. Онуку він бачив в пологовому будинку, а потім в першому класі.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Суд на перше місце має ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подаючи позов ОСОБА_1 як доказ того, що ОСОБА_2 не бере участь у вихованні дитини подала висновок комісії з питань та захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 21 червня 2024 року № 178 та яким визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Комісією встановлено, що ОСОБА_2 і надалі не підтримує з дочкою стосунків, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням та підготовкою до самостійного життя.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) зроблено висновки про те, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».

Враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 21 червня 2024 року № 178 з огляду на те, що даний висновок є недостатньо обґрунтованим, неповним, здійснений без урахування характеристики та думки батька дитини, не досліджено його ставлення до виконання батьківських обов`язків. Матеріали справи не містять доказів щодо виклику ОСОБА_2 на засідання комісії.

Представник відповідача адвокат Радібова І.О. заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та вказує, що він не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, відсутня заборгованість по аліментах. А не активна його участь у житті доньки спричинена тим, що у зв`язку із віком дитини уся комунікація з нею можлива виключно через її матір, з якою в ОСОБА_2 склались неприязні стосунки і яка не надає будь яких контактів.

ОСОБА_2 вчасно сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_14 , що свідчить про його небажання ухилятись від батьківських обов`язків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) від 18 грудня 2008 року, заява № 39948/06).

Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам стосовно їх дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною є крайнім заходом, а вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Установивши, що представник відповідача адвокат Радібова І.О. заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та вказує, що він не втратив інтерес до участі у вихованні дочки, суд вважає про недоведеність позивачкою необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, з огляду на те, що він може бути застосований у виняткових випадках і лише у разі доведеності винної поведінки батька і коли змінити поведінку батька неможливо.

В матеріалах справи відсутні докази щодо злісного ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи викладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до переконання що в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити.

В силу вимог положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст.181, 183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Мінімальний розмір на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Таким чином, враховуючи майнове становище відповідача, беручи до уваги норму законодавства про рівні обов`язки батьків щодо утримання дітей, виходячи з забезпечення інтересів малолітньої ОСОБА_3 , суд вважає, що права позивача ОСОБА_1 порушені, тому її позов в частині зміни розміру аліментів підлягає до часткового задоволення шляхом зміни розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 600 грн. 00 коп. щомісячно, на 4000 грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд, також вважає за необхідне стягнути з

ОСОБА_2 в користь держави 1211 гривні 20 копійок судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265, 352 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області (місце знаходження: м.Ланівці, вул. Незалежності, 34, Кременецького району Тернопільської області, ) - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на підставі рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 31 травня 2017 року на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 600 (шістсот) гривень 00 копійок щомісячно, на 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Орган опіки та піклування Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повне судове рішення буде складене 28 березня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Радосюк