ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/210/25 Справа № 701/668/17-ц Категорія: на ухвалу Головуючий по 1 інстанції Костенко А.І. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

представник заявника адвокат Молень Ростислав Богданович

заінтересована особа ОСОБА_2

особа, яка подала апеляційну скаргу, представник заявника адвокат Молень Ростислав Богданович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Молень Ростислава Богдановича на ухвалу Маньнівського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду в якій просив відстрочити виконання рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2017 року у справі № 701/668/17-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття на один рік з винесенням судом ухвали про таке відстрочення.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання п`ятьох дітей.

В подальшому, судом видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Збаразькому відділі ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Станом на час звернення до суду з заявою у ОСОБА_1 , боржника за виконавчим листом, склалися особисті життєві обставини, які унеможливлюють належне виконання ним рішення суду. Йому призначено державну соціальну допомогу, як особі з інвалідністю 3-ї групи за загальним захворюванням, а саме захворюванням обох очей із частковою втратою зору. Захворювання перебуває у стані загострення, що негативно впливає на працездатність, можливість працевлаштуватись на постійну роботу та отримувати стабільний дохід, в зв`язку з чим утворилася заборгованість по аліментах. Крім того, в Україні 24 лютого 2022 року оголошено воєнний стан, що безумовно має характер надзвичайної події у розумінні статті 435 ЦПК України та спричинює відповідні економічні наслідки, а саме зростання рівня безробіття, високий рівень інфляції, зростання цін на товари продовольчої групи.

Зазначені обставини у їх сукупності унеможливлюють виконання ОСОБА_1 рішення про стягнення аліментів, відтак, є достатньою підставою для відстрочення виконання рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2017 року у справі № 701/668/17-ц.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Ухвала суду обґрунтована тим, що норми чинного законодавства досукають відстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, натомість заявником не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, а обставини, на які посилається заявник, не є такими обставинами, які б свідчили про їх винятковість.

Суду не надано підтверджень, що станом на день розгляду заяви боржник не працює, не отримує прибутку та не має фінансової можливості виконати рішення суду. Суд відхилив доводи заявника про введення воєнного стану та встановивши відсутність виключних обставин для відстрочення виконання рішення суду відмовив в задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Молень Р.Б. просить скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2024 року та прийняти нове рішення, яким заяву про відстрочення виконання рішення задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду заяви, суд першої інстанції помилково не врахував надані ОСОБА_1 докази, а саме виписки з медичної картки стаціонарного хворого, консультативний висновок спеціаліста із встановленим діагнозом, які підтверджують його незадовільний фізичний стан та підтверджують доводи заяви про неможливість виконання рішення суду. Також суд безпідставно відхилив обставину введення воєнного стану України, яка безумовно має характер надзвичайної події у розумінні статті 435 ЦПК України та в сукупності з наданими заявником доказами стану здоров`я унеможливлює виконання ним рішення суду, тому висновок суду є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 ст. 435 ЦПК України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право на звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Згідно висновку Верховного Суду від 28 травня 2024 року 906/1035/23 відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви про відстрочення рішення суду у справі № 701/668/17-ц вбачається, що підставами для відстрочення ним зазначено незадовільний стан здоров`я та введення в Україні воєнного стану.

Суд першої інстанції оцінивши надані заявником докази у їх сукупності і взаємному зв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявник не довів існування правових підстав для відстрочення виконання рішення суду, з чим погоджується і колегія суддів.

Обставини наявності статусу особи з інвалідністю 3-ьої групи та незадовільний фізичний стан, на які посилається ОСОБА_1 в своїй заяві та апеляційній скарзі не є тими виключними обставинами, що перешкоджають належному виконанню рішення суду або роблять неможливим його виконання протягом встановленого законодавством строку.

Доказів скрутного матеріального становища, яке б ускладнювало виконання судового рішення, того що боржник не працює, не отримує прибутки та не має фінансової можливості виконати рішення заявником суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги на введення воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України не свідчить ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зазначає адресу свого місцезнаходження м. Тернопіль. На території, де проживає боржник не ведуться активні бойові дії, а сам по собі факт введення воєнного стану не доводить причинно-наслідкового зв`язку між військовим станом та неможливістю виконання боржником судового рішення, а тому, такі доводи апеляційної скарги не є достатньою підставою для скасування ухвали суду та задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду, яке наразі набрало законної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі досліджених доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Молень Р.Б. слід залишити без задоволення, а ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Молень Ростислава Богдановича залишити без задоволення.

Ухвалу Маньнівського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Судді