ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1950/25 Справа № 204/6803/24 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кошара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Акопджанової Катерини Ігорівни на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 06 серпня 2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалася повернути в строк до 06 серпня 2021 року борг в сумі, що еквівалентна 2000 доларів США, за курсом НБУ, що буде діяти на день повернення позики, що на день подання позову становить 81 027 грн. 60 коп. Позивач вказує, ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо повернення боргу не виконала та у встановлений в договорі строк отримані в позику кошти не повернула. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 81027 грн. 60 коп. в рахунок повернення боргу за договором безпроцентної позики.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Акопджанова К.І. просить рішення суду від 21 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №629/5364/13-ц зазначено, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. У разі встановлення отримання позичальником меншої кількості грошей або речей, ніж вказано в договорі, вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей. Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем.

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №161/11436/21 викладено висновок за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Позивачем у справі надано суду оригінал договору безпроцентної позики, укладеного 06 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який було укладено для придбання житла (а.с.139, 140).

Пунктом 1.1 договору безпроцентної позики передбачено, за цим договором позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю.

Згідно з п.2.1 вказаного договору сума позики за договором становить еквівалент дві тис. (2000) $ за курсом Національного Банку України на момент щомісячної виплати.

Пунктом 2.2 договору передбачено, за цим договором проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються.

Відповідно до п.п.3.1 договору позикодавець надає готівкою кошти позичальнику.

Згідно з п. 3.2 договору днем надання позики вважається день надання позикодавцем суми позики позичальнику.

В п.4.1 договору зазначено, що строк повернення позики становить 5 років з моменту надання позики.

Відповідно до п.5.1 позичальник зобовязаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позикик) в останній день строку, встановленого в п.4.1 цього договоору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на укладення з відповідачем 06 серпня 2016 року письмового договору безпроцентної позики про передачу в борг коштів в сумі, еквівалентній 2000 доларів США, який є підтвердженням як факту укладення договору позики, так і отримання відповідачкою коштів.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №757/62714/18 зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Слід зазначити, у п.2.1 вказаного договору сума позики за договором становить еквівалент дві тис. (2000) S за курсом Національного Банку України на момент щомісячної виплати. (а.с.139, 140).

Колегія суддів звертає увагу, у п.2.1 договору взагалі не вказана валюта грошових коштів, а зазначено лише еквівалент дві тис. (2000) S за курсом Національного Банку України на момент щомісячної виплати.

У судовому засіданні у апеляційному суді 25 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 пояснив, що після підписання 06 серпня 2016 року письмового договору безпроцентної позики, він надав відповідачеві грошові кошти еквівалент 2000 доларів США, у валюті гривня, однак суму грошових коштів у гривні, яку передавав відповідачу, він назвати не може. Також позивач зазначив, що після укладення договору розписки або будь-якого іншого документу не складалося.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції 25 лютого 2025 року відповідач пояснила, що вона не заперечує факт підписання нею договору позики 06 серпня 2016 року, однак заперечувала отримання нею коштів за цим договором, посилаючись на те, що вказаний договір позики укладався за домовленістю з позивачем, з метою надання останнім коштів в день укладення договору купівлі-продажу квартири, яку вона мала намір придбати. Оскільки в подальшому договір купівлі-продажу квартири укладено не було, відпала необхідність в отриманні коштів та грошові кошти позивачем фактично в позику їй не передавалися. Питання повернення грошових коштів не піднімалося, оскільки гроші не передавалися, а позивач сказав їй, що вказаний договір безпроцентної позики він знищив - спалив.

Колегія суддів дійшла висновку, що договір безпроцентної позики від 06 серпня 2016 року не відповідає встановленим законом вимогам до такого виду договору, оскільки у п.2.1 вказаного договору взагалі не вказана валюта грошових коштів та їх розмір, а зазначено лише еквівалент дві тис. (2000) S за курсом Національного Банку України на момент щомісячної виплати.

Позивач у судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що він не може назвати суму грошових коштів у гривнях, яку передав відповідачу.

Отже, позивачем не доведено належними доказами у справі у якій саме валюті та яку саме суму грошових коштів було передбачено умовами договору безпроцентної позики від 06 серпня 2016 року, укладеному між позивачем та відповідачем, та яку саме суму у гривнях було передано відповідачу, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необгрунтованість рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Акопджанової Катерини Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 25 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 26 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова