2/303/2254/24
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Івашко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2
про відшкодування шкоди
Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_1 (надалі - Автомобіль), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП), яка мала місце 08.05.2024 року о 19.20 хв. по вул. Я. Мудрого 35, в м. Мукачево, за участю водія ОСОБА_2 , який рухаючись по другорядній дорозі, не надав переваги Автомобілю під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі та допустив зіткнення транспортних засобів.
Як на підставу для задоволення позову ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому позивач, як власник пошкодженого Автомобіля, звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі МТСБУ) із заявою про відшкодування шкоди, у зв`язку з чим, останнє перерахувало їй 160000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу.
За доводами позивача вона має право також на відшкодування їй заподіювачем шкоди (відповідачем) різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості Автомобіля.
Ухвалою суду від 3 січня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено проведення її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у ній матеріалами.
10 лютого 2025 року від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач висловив свої заперечення по суті спору, а також у тексті якого містилось клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.
На підставі ухвали суду від 13 лютого 2025 року суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання по справі на 6 березня 2025 року.
За клопотанням представника позивача судовий розгляд справи 06.03.2025 відкладено на 25.03.2025.
Ухвалою суду від 25.03.2025 року у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи відмовлено.
Належним чином повідомлені сторони по справі у судове засідання не з`явилися.
Від представника позивача попередньо через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за їх з довірителем відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Фактичні обставини дорожньотранспортної пригоди мали місце 08.05.2024 о 19.20 хв. на вул. Я. Мудрого 35 в м. Мукачево, що підтверджується постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 303/4082/24, в якій конататовано, що ОСОБА_2 , рухаючись по другорядній дорозі не врахував дорожньої обстановки та не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з Автомобілем. В результаті ДТП автомобілі механічно пошкоджено. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень (а.с. 20).
Позивач є власником Автомобіля, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 16).
Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Не заперечується позивачем та підтверджується матеріалами справи той факт, що внаслідок звернення ОСОБА_1 до МТСБУ із заявою про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП (а.с.15), останнє виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 160000,00 грн (а.с. 21).
На підставі акту виконаних робіт №Fo-K-0008814 від 21.06.24, акту виконаних робіт № Fo-K-0008817 від 25.06.24 ТОВ «ФОРВАРД АВТОЦЕНТР», позивачу було надано рахунок №ФФ233241 від 25.06.24 на оплату вартості фарбувально-кузовних робіт та матеріалів, в загальній сумі 193500,00 грн (з ПДВ) (25-27).
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України .
За змістом п. 8 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Фактичні дані по справі свідчать про те, що на момент вчинення ДТП у винної особи не було у наявності дійсного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння , зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Щодо позовної вимоги про стягнення майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, слід зазначити наступне.
Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.
Пунктом 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), було встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Таким чином, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.
Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Позивач посилається на те, що належному їй транспортному засобу було завдано значних пошкоджень, та, як наслідок, замінено передній та задній бампер, підсилювачі, накладки, датчики, тощо, виконано фарбування кузова автомобіля.
Відповідно до приписів статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.
Суд не погоджується із доводами відповідача відносно його сумніву в об`єктивності наданого позивачем звіту №76.24 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 30.07.2024, виконаного ФОП ОСОБА_4 , який не є судовим експертом.
В контексті наведеного, слід звернути увагу, що ОСОБА_4 є суб`єктом оціночної діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача МФ №105 від 01.09.2018, сертифікатом №920/21 від 21.12.2021, посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №8301-ПК від 17.08.2022. Спеціалізація в межах напрямків оцінки: «1.3 оцінка колісних транспортних засобів» (а.с.83).
Таким чином, поданий позивачем в якості доказу звіт від 30.07.2024 №76.24 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, виконаний ФОП ОСОБА_4 не є експертним висновком, однак виготовлений на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому суд оцінює його як належний письмовий доказ по справі.
Жодного іншого доказу з приводу відомостей, наведених у вищезгаданому звіті, матеріали не містять, незважаючи на те, що з врахуванням принципу змагальності обов`язок доведення своєї позиції покладено на обидві сторони по справі. При цьому відповідач, у разі наміру спростувати представлену позивачем оцінку мав право подати до суду власні докази, однак таким правом відповідач не скористався.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що завдана позивачу майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу підлягає стягненню з відповідача як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, позов слід задоволити повністю.
При цьому, Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Питання про розподіл витрат зі сплати судового збору суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,
1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.
2.1 Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
4. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
5. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .
Представник позивача: ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 .
Суддя В.В. Кость