ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м.Суми

Справа №591/7647/19

Номер провадження 22-ц/816/455/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рижова Сергія Євгеновича,

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Касатської Юлії Анатоліївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2024 року у складі судді Сидоренко А.П., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 01 липня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Рижова С.Є., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира на праві приватної власності належить відповідачці його колишній дружині. Шлюб між ними розірвано 01 липня 2003 року.

Однак, з невідомих позивачу причин, з літа 2019 року відповідачка чинить перешкоди йому у користуванні житлом, періодично перешкоджаючи йому потрапити в квартиру (зачиняє двері з середини та не пускає в житло), звернулася з позовом до суду про визнання його таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, фактично, намагаючись позбавити його права користуванням житлом та виселити його з квартири.

Вважав дії відповідача такими, що створюють перешкоди йому у користуванні житлом.

Зазначав, що він проживає в квартирі АДРЕСА_2 . Відповідачка перешкоджає у користуванні житловим приміщенням шляхом періодичного обмеження доступу до квартири. У квартирі знаходяться його особисті речі, зокрема, альбоми з фотокартками різних періодів його життя: дитячі, років навчання в технікумі, інституті, університеті, проходження служби в армії, міліції); нагородні грамоти, подяки, вимпели, медалі; нарди дерев`яні, ручної роботи; одяг (шкарпетки, нижня білизна, носові хустинки, светри, взуття, кімнатні капці); міліцейський одяг формений (бушлат, плащ, кітель, шапка зимова, зимові чоботи); годинник наручний командирський, подаровані йому його дідом. Крім того, в квартирі зберігаються його документи: свідоцтво про народження ОСОБА_1 , картка водія про проходження навчання у Сумському ДОСААФ, диплом про закінчення Сумського технікуму харчової промисловості у 1990 році, диплом про закінчення Сумського аграрного університету у 2000 році з виписками та оцінками до них. Разом з тим, у квартирі знаходяться й інші речі, що належать йому та якими він користується: музичний центр Samsung; інструменти (молотки, викрутки, гайкові ключі, плоскогубці, щипці, кусачки, стамески, рубанки, дриль, гайки, болти, гвіздки, саморізи різних розмірів); сервізи чайні, кавові, інший посуд для кухні, тарілки, виделки, ложки, що залишилися позивачеві у спадок від бабусі.

Вказував, що ним було придбано та встановлено в квартирі меблі в прихожу, м`які меблі у вітальню, стіл-книжку, килим на підлогу (зелений), кондиціонер марки NEOCLIMA на площу до 20 м. кв. (придбано та встановлено у 2016), шафу-купе (придбано та встановлено ним у дитячій кімнаті).

Більше того, він проводив ремонтні роботи в квартирі. Ним було здійснено заміну вікон у всіх кімнатах на пластикові, встановлено балконну раму. Крім того, було здійснено заміну опалювальних батарей.

Він користується пільгами на оплату комунальних послуг, як ветеран органів внутрішніх справ.

Тобто, він проживає у зазначеній квартирі, бере участь в утриманні квартири, здійснюється нарахування пільг щодо сплати комунальних послуг, він здійснює оплату комунальних послуг; піклується про стан житлового приміщення та комфортність проживання в ньому - здійснює ремонтні роботи, проводить заміну вікон, батарей, встановлює балконну раму; піклується про облаштування квартири - ним було придбано та встановлено меблі, килими. Його особисті речі, знаходяться в квартирі, він користується власними предметами побуту. Крім того, він не має іншого постійного житла.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд усунути перешкоди у користуванні йому квартирою, шляхом вселення до квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою, шляхом вселення до квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач є колишнім її чоловіком, шлюб між ними розірвано 01 липня 2003 року. Вказує, що квартира АДРЕСА_2 придбана нею після розірвання шлюбу на підставі кредитної угоди № 348 від 18 липня 2003 року. Відповідач був зареєстрований у вказаній квартирі з 27 травня 2004 року до березня 2023 року.

Стверджує, що з 2014 року позивач у квартирі не проживає з власної волі, інтересу до квартири не виявляє, витрат по утриманню квартири не несе. Декілька разів приходив до квартири щоб забрати речі, відповідачка перешкод йому не чинила (що позивач підтвердив у судовому засіданні).

Зазначає, що факт не проживання позивача у квартирі з 2014 року підтверджується не лише показаннями свідків, а й актом від 24 жовтня 2019 року про не проживання особи за місцем реєстрації.

Вказує, що позивач не є власником квартири, за яким би мало зберігатися право на її користування та проживання незалежно від терміну відсутності за місцем реєстрації та проживання, а тому суд безпідставно не застосував у спірних правовідносинах норми ч. 2 ст. 405 ЦК України, а лише послався на положення ст. 150, 156 ЖК України.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Рижова С.Є. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом правильно на підстав належних та допустимих доказів встановлено, що позивач вселився у спірну квартиру на законних підставах та зареєстрований у цьому житлі, відомості про втрату позивачем правового інтересу до житла відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду повністю не відповідає.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 01 липня 2003 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 10, т. 1).

18 липня 2003 року між ОСОБА_2 та Сумським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладено кредитну угоду № 348, за умовами якого ОСОБА_2 надано прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 71215, грн на придбання житла. Термін повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди (а.с. 78-79, 80, т. 1).

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 квітня 2004 року, яке видане на підставі рішення виконкому Сумської міської ради від 06 квітня 2004 року (а.с.12, т. 1).

Квартира АДРЕСА_2 складається з трьох житлових кімнат, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.13-14, т. 1).

Згідно з довідками управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради від 08 липня 2019 року № 14.03-08/40522 від 08 липня 2019 року та від 05 серпня 2019 року №14.03-08/61227 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою з 01 грудня 2008 року (а.с. 8-9, т. 1).

Позивачем надано суду копію договору № 25 від 10 квітня 2015 року, укладеного між ним та ТОВ «Оріон-Сервіс», та акт прийому-передачі виконаних робіт щодо встановлення рами (а.с. 15-17, т. 1).

Також позивачем надано суду копію довідки ТОВ «Енера Суми» про розмір нарахованих платежів за електропостачання з період з січня по вересень 2019 року, копію рахунку за спожиту електричну енергію №5231742, виписаного 16 жовтня 2019 року, копію повідомлення про нарахування за вересень 2018 особовий рахунок НОМЕР_1 , копію повідомлення про нарахування за січень 2019, особовий рахунок НОМЕР_1 , копію повідомлення про нарахування за вересень 2019 року, особовий рахунок НОМЕР_1 , копію квитанцій про сплату комунальних послуг № 71 від 10 жовтня 2019 року, № 72 від 10 жовтня 2019 року, № 73 від 10 жовтня 2019 року, № 74 від 10 жовтня 2019 року (а.с. 18-21, т. 1).

З акту про не проживання особи за місцем реєстрації №б/н від 24 жовтня 2019 року, складеного комісією у складі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що проживають в будинку АДРЕСА_5 , вбачається, що під час обстеження житлового приміщення, опитування сусідів встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 , починаючи з 01 жовтня 2014 року фактично не проживає громадянин ОСОБА_1 , 1971 року народження, що підтверджується відсутністю спального місця, особистих предметів гігієни, побуту, інших ознак, які вказують на проживання ОСОБА_1 у вказаному житловому приміщенні (а.с. 80, на звороті, т.1).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 14 лютого 2020 року № TCV8799DDC553NU8, за період 01 січня 2018 року по 14 лютого 2020 року ОСОБА_2 здійснила 200 платежів у загальній сумі 31503,17 грн за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 81-85, т. 1).

Відповідно до довідки управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради від 23 березня 2023 року № 14.03-08/106044, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 201, т. 1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29 червня 2023 року, за ОСОБА_1 не зареєстровано об`єктів нерухомого майна (а.с.206, т.1).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснив, що відповідачка є його тіткою. З вересня 2017 року по вересень 2020 року він проживав у тітки за адресою: АДРЕСА_1 . У цей період позивач з ними не проживав. У квартирі залишилися речі належні позивачу.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснили, що з 2019 року позивач не проживає у спірній квартирі, оскільки відповідачкою йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою. У квартирі знаходяться речі позивача.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили, що з 2014 року позивач не проживає у спірній квартирі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру на законних підставах, зареєстрований у цьому житлі, не втратив інтересу до місця свого проживання, а тому відсутні правові підстави для позбавлення позивача права на житло. Також суд вважав доведеними обставини перешкод позивачу у вселенні до спірної квартири, з огляду на те, що під час судового розгляду не встановлено обставин, які б вказували на можливість в добровільному порядку вселитися в квартиру.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Так, статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У статті 162 ЖК України вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватися житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житловим приміщенням допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.

При цьому необхідно звернути увагу, що ЖК України був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше в часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина перша статті 402 ЦК України).

Право користування чужим майном може бути визначено й щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Встановлено, що 01 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 квітня 2004 року, є єдиним власником квартири АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі з 27 травня 2004 року (а.с. 7, на звороті, т. 1).

Доказів того, що позивач веде спільне господарство, проживає однією сім`єю із власницею квартири і був членом її сім`ї, матеріали справи не містять.

Отже враховуючи те, що ОСОБА_1 вселився до спірної квартири та користувався нею за згодою власниці як наймач, а не як член сім`ї власника, то він не набув самостійного права користування квартирою незалежно від тривалості проживання у ній, а тому відсутні підстави для вселення позивача до вказаної квартири.

Крім того колегія суддів зауважує, що право ОСОБА_1 на житло не порушено, оскільки він має житло для проживання - квартиру АДРЕСА_6 , яка належить йому на підставі договору дарування від 18 липня 2023 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За встановлених обставин та вимог закону апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про вселення до спірного житла з огляду на те, що інтереси відповідача як власника та користувача спірного житла перевищують інтереси позивача як наймача.

За таких обставин, рішення суду на підставі пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи у розмірі 1152 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

РішенняЗарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи у розмірі 1152 гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 27 березня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов