Справа № 346/5586/24
Провадження № 2/346/1038/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар судових засідань Івантишин Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 41127 гривень 61 копійка за договором.

В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався.

За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.

Аргументи сторін спору.

Позиція позивача. Між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений договір № 6895256 від 24.07.2023 року про надання споживчого кредиту, на підставі якого ТОВ «Авентус Україна» видав відповідачу кредит у розмірі 10750 гривень, але він у встановлені договором строки отриманий кредит вчасно не повернув, а також не сплатив проценти за користування кредитом розмір яких, склав 19253 гривні 25 копійок (за період з 24.07.2023 по 26.05.2024р.). Проте, оскільки було відступлено право вимоги за договором до відповідача позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за цим договором, а також право нарахувати проценти за користування кредитом у розмірі 11124 гривні 36 копійок (за період з 27.05.2024 по 17.07.2024р.), які в загальному склали 30377грн.61коп.

Відповідач вказував, що позивач посилався, що розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача становить 11 124 гривні 36 копійок за період з 27.05.2024 року по 17.07.2024 року. Далі по тексту позовної заяви вбачається, що розмір процентів становить не лише суму 11 124,36 грн., але і суму в 19253,25 грн. У зв`язку із чим відповідач з нею не погоджується та вважає її безпідставно нарахованою. В іншій частині заявлених позовних вимог, а саме стягнення суми неповернутого кредиту в розмірі 10 750 грн. та стягнення суми нарахованих процентів за 52 календарні дні в розмірі 11 124,36 грн. відповідач не заперечує та визнає їх. Разом з цим позивач просив суд стягнути на його користь 10 000 грн. які він сплатив адвокату за надання йому професійної правничої допомоги. Вважає, що наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки визначена адвокатом сума є не співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Вважає, що зустрічі позивача та представника позивача для надання первинної консультації та аналізу документів, то така дія не вважається професійною правничою допомогою. Також аналізу практики та правових позицій Верховного Суду, ознайомлення та аналізом норм чинного законодавства, то такі дії також не є професійною правничою допомогою. Щодо оформлення додатків до позовної заяви та направлення адвокатського запиту, то такі дії теж не є професійною правничою допомогою, а визначена їх вартість в 3000 грн. є завищеною. Підготовка позовної заяви та подання її до суду, то сума в 4000 грн. є завищеною. Також представник позивача не брав участі у судовому засідання 28.11.2024 року, що виключає потребу в стягнення на користь позивача ще 1000 грн.

Оцінка суду щодо фактів.

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 24 липня 2023 року уклав з ТОВ «Авентус Україна» () договір про надання споживчого кредиту №6895256 за яким, ТОВ «Авентус Україна» взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у розмірі 10750 грн., а ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1.99% (в день, в межах строку кредиту - 360 днів - стандартна процентна ставка) та 0,597% (в день, до 23.08.23 або якщо протягом 3-х календарних днів, що слідують за цією датою ОСОБА_1 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Таблиці - Графіку) (а.с. 24-34).

ТОВ «Авентус Україна» перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10750 грн. на його поточний рахунок (а.с.113-116), але у повному обсязі та у строки, передбачені Таблицею (Графіком), він не повернув отриманий кредит та не сплатив проценти за користування кредитними коштами.

Через що, у компанії виникло право вимоги до ОСОБА_1 , щодо сплати кредиту у розмірі 10750 гривень та сплати процентів за користування ним у розмірі 19253 гривні 25 копійок за період з 24.07.2023 по 26.05.2024, які нараховані за ставками, передбаченими договором (а.с.42-57,61).

Проте, 27.05.2024 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором 6895256 від 24.07.2023 року, що укладений між ТОВ " Авентус Україна " та ОСОБА_1 (а.с.117-128). Що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.61).

І у зв`язку із цим, а також оскільки ОСОБА_1 продовжив не виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором № 6895256, станом на 17.07.2024 року, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», у ОСОБА_1 виник борг по кредиту у розмірі 10750 (десять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень та за процентами за користування кредитом у розмірі 30377 гривень 61 копійка, що складається з: 19253 гривні 25 копійок - це борг по процентах за користування кредитом у період з 24.07.2023 по 26.05.2024 (а.с.42-57, 58-59) та 11124 гривні 36 копійок - це борг за процентами за користування кредитом за період з 27.05.2024р. по 17.07.2024р. (а.с.58-59), що в загальній сумі складає 41127 гривень 61 копійка.

Зміст спірних правовідносин.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач став новим кредитором, а відповідач - є боржником, та в межах яких між поивачем та відповідачем виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у зобов`язанні, отримати кредит та проценти за користування ним, на підставі договору.

Оцінка суду (щодо права).

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.

Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Так, як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» уклали між собою договір №6895256 який, серед іншого, містить і положення договору про надання кредиту. І відповідно до цього договору, товариство взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит у гривні у розмірі 10750 гривень. І товариство, взяті на себе зобов`язання виконало у повному обсязі (а.с.113-116).

Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зокрема, за вказаним договором, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 10750 гривень та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 1.99% (в день, в межах строку кредиту - 360 днів - стандартна процентна ставка) та 0,597% (в день, до 23.08.23 або якщо протягом 3-х календарних днів, що слідують за цією датою ОСОБА_1 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Таблиці - Графіку).

Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання).

Але, як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість перед новим кредитором (позивачем) у розмірі 41127 (сорок одна тисяча сто двадцять сім) гривень 61 (шістдесят одна) копійка, з яких: 10750 (десять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень - це борг по кредиту; 30377 (тридцять тисяч триста сімдесят сім) гривень 61 (шістдесят одна) копійка - це борг по процентах за користування кредитом.

Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу.

Тому, матеріально-правову вимогу позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Оцінка суду щодо судових витрат.

В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2422 гривні 40 (а.с.17), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі.

Витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. А згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Тож враховуючи це і оскільки суд задовільнив позов на користь позивача, з відповідача дійсно можуть бути стягнені понесені витрати на професійну правничу допомогу.

В силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тож суд переходить до розгляду заяви відповідача про зменшення витрат, по суті.

З огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак зважаючи на те, що відповідач оспорив заявлену суму (розміру) правничої допомоги, яка заявлена до розподілу у розмірі 10000 гривень, суд застосовує положення частини 4 статті 137 ЦПК України, за якими: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представник долучив до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат: рахунок на оплату; акт прийому-передачі виконаних робіт; договір про надання правової допомоги (а.с. 41,60,65-67).

З вказаних документів вбачається, що адвокат надав, а позивач отримав такі види правничої допомоги: зустріч адвоката та клієнта, для надання первинної консультації та аналізу наданих документів не містить пов`язаності із даною судовою справою; аналіз практики та правових позицій Верховного суду у даних правовідносинах, ознайомлення та аналіз норм чинного законодавства, необхідного для застосування при підготовці позовної заяви суд приймає, але вважає, що таку правову допомогу, разом з оформленням додатків до позовної заяви, підготовкою та направленням адвокатських запитів та підготовка позовної заяви, подання позовної заяви і підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів, можна було надати протягом 4 годин, визначена вартість яких складає 4000 грн., тому 10000грн. є завищеною. Також суд зазначає, що представник позивача не брав участі у судовому засідання, що виключає потребу в стягнення на користь позивача ще 1000 грн.

І тому, з огляду на викладене, суд вважає що до стягнення із відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, а у стягненні таких витрат в більшому розмірі (ще 6000 гривень) слід відмовити.

Отже, керуючись статтями 2, 19, 23, 34, 43, 49, 76-113, 128-132, 133-142, 174-183, 217-248, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №6895256 від 24.07.2023р. у розмірі 41127 (сорок одна тисяча сто двадцять сім) гривень 61 (шістдесят одна) копійка, з яких: 10750 (десять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень - це борг по кредиту; 30377 (тридцять тисяч триста сімдесят сім) гривень 61 (шістдесят одна) копійка - це борг по процентах за користування кредитом за період з 24.07.2023 по 17.07.2024 року.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу у більшому розмірі - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 25 березня 2025 року.

Суддя: Коваленко Д. С.