КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача Шилової Н.М.,

представника відповідача

ФОП ОСОБА_1 Тарабанька Д.М. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Тарабаньком Дмитром Миколайовичем, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи уточнену позовну заяву, просив стягнути у солідарному порядку з ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 375 293,10 грн., витрати за складання Звіту «Про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу» №19510 від 24.04.2023 у розмірі 4 500,00 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 12.04.2023 о 10 год. 15 хв. на вул. Олени Теліги у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю: транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , транспортного засобу «KIA» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 та транспортного засобу VOLVO, д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_5 .

Внаслідок ДТП всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2023 року по справі №761/15178/23 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, позивач вказував, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника транспортного засобу VOLVO, д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_4 була застрахована в ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно полісу ЕР212520264 та полісу № ЕР 211513390.

У зв`язку з цим, 14.04.2023 позивач звернувся до ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з повідомленням про ДТП, до якого були додані всі необхідні документи, а також заяву про виплату страхового відшкодування.

За результатами розгляду наданих позивачем документів ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі страхової суми 160 000,00 грн.

В подальшому, для визначення розміру завданого матеріального збитку та звернення до суду, позивач вимушений був звернутися до оцінювача та за власні кошти замовив складання звіту про вартість ремонту пошкодженого автомобіля.

Згідно Звіту №19510 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що сталася 12.04.2023 складає 535 293,10 грн. Коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Volkswagen Touareg» рівний нулю.

Крім того, розмір завданих позивачу збитків в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу підтверджується Рахунком № НОМЕР_5 від 14.04.2023, наданим ТОВ «АВТОДІМ АТЛАНТ», відповідно до якого вартість робіт, необхідних для відновлення автомобіля, становить 464 886,41 грн.

Оскільки сума страхового відшкодування, яка була сплачена позивачу ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в сумі 160 000,00 грн., є недостатньою для відновлення належного позивачу транспортного засобу, тому останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2024 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 361135 грн. 38 коп. на відшкодування майнової шкоди на 4500 грн. 00 коп. витрат за складання Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3656 грн. 35 коп. У іншій частині позову відмовлено (т. 2, а.с. 238-245).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2025 заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржуване рішення не містить жодних посилань на норми права та практику Верховного Суду, які б вказували на необхідність застосування саме солідарного стягнення шкоди з власника та орендаря транспортного засобу.

При цьому, зазначає, що з огляду на той факт, що ДТП було вчинено посадовою особою (водієм), що працював ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції мав би дослідити ту обставину, чи перебував водій ОСОБА_5 на робочому місці та виконував посадові обов`язки на момент вчинення ДТП, чи використовував він транспортний засіб у власних цілях в неробочий час.

Також, вказує, що звіт № 19510 від 24.04.2023 "Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу", який виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , є неналежним та недопустимим доказом, а отже підстав для стягнення з відповідачів витрат по складанню цього звіту у суду першої інстанції не було ( т. 3, а.с. 43-51).

14.03.2025 до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача ОСОБА_4 , оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.04.2023 о 10 год. 15 хв. на вул. Олени Теліги у місті Києві, водій ОСОБА_5 , керуючи вантажним транспортним засобом марки VOLVO, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_4 , не врахував дорожньої обстановки, погодніх умов, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 , котрий по інерції скоїв зіткнення з автомобілем марки «KIA» д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.23 (б); 12.1; 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2023 по справі №761/15178/23 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , транспортний засіб VOLVO, д.н.з. НОМЕР_3 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 .

Крім того, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , напівпричіп SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_8 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 .

Разом з тим, 27.07.2022 між ОСОБА_4 , як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем укладено договір оренди транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 2236.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору у порядку та на умовах, визначених цим договором орендодавець, ОСОБА_4 , передає, а орендар ОСОБА_1 , приймає у строкове платне користування транспортні засоби.

Згідно п. 1.2. Договору, серед іншого, предметом оренди є:

- транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач, марки VOLVO, комерційний опис FH4XT, випуску 2010 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , особливі відмітки - спеціалізований вантажний сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір «червоний», належний орендодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого ТСЦ 7441, 3 вересня 2021 року, дата першої реєстрації 3 вересня 2021 року (предмет оренди №6);

- транспортний засіб - спеціалізований напівпричіп спеціалізований п/пр - рефрижератор-Е, марки SCHMITZ модель SKO 24L, випуску 2009 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_10 , тип-спеціалізований напівпричіп спеціалізований п/пр - рефрижератор-Е, реєстраційний номер НОМЕР_8 , колір «сірий», належний орендодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , виданого ТСЦ 7441, 24 жовтня 2019 року, дата першої реєстрації 24 жовтня 2019 року (предмет оренди №21).

Згідно п. 2.1. вказаного договору, транспортні засоби передаються в оренду для використання орендарем за їх цільовим призначенням відповідно до їх технічних можливостей, для перевезення вантажів.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу VOLVO, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_4 була застрахована в ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», згідно полісу ЕР212520264 та полісу № ЕР 211513390.

Згідно Страхового акту №93 від 21.04.2023, ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» здійснила виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 160 000,00 грн.

В подальшому, для визначення розміру завданого матеріального збитку та звернення до суду, позивач звернувся до оцінювача та замовив складання звіту про вартість ремонту пошкодженого автомобіля.

Згідно Звіту №19510, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що сталася 12.04.2023, складає 535 293,10 грн. Коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 рівний нулю.

Згідно з Рахунком №С4488889 від 14.04.2023, наданим ТОВ «АВТОДІМ АТЛАНТ», вартість робіт, необхідних для відновлення автомобіля, становить 464 886,41 грн.

Не погоджуючись із розміром оціненої матеріальної шкоди, відповідач ФОП ОСОБА_1 подав клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

За вказаним клопотанням ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2023 було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено питання: Яка вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля марки "Volkswagen Touareg", державний номерний знак НОМЕР_1 , унаслідок ДТП, що мала місце 12.04.2023, станом на 14.04.2023?

За результатами проведення експертизи експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 14.03.2024 складено висновок за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 1999/24-54, відповідно до якого вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля «Volkswagen Touareg» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що мала місце 12.04.2023, станом на 14.04.2023 дорівнювала 521 135,38 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, сума страхового відшкодування, яка була сплачена ПрАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в сумі 160 000,00 грн., є недостатньою для відновлення належного позивачу транспортного засобу, а тому наявні правові підстави для солідарного стягнення невідшкодованої матеріальної шкоди у розмірі 375293 грн. 10 коп. з відповідачів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27.03.1992 року за № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Отже, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_5 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то позивач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, яка, виходячи зі змісту Висновку експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи від 14.03.2024 та суми виплаченої суми страхового відшкодування, становить 361135 грн. 38 коп. (521135 грн. 38 коп. - 160000 грн. 00 коп.).

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18, від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19.

При цьому, визначаючи різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням судом першої інстанції обгрунтовано взято за основу висновок експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи від 14.03.2024, адже наданий позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог Звіт №19510 від 24.04.2023 "Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу" не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5, зокрема не містить вказівок на те, що даний звіт підготовлений безпосередньо для подання до суду, а також про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача майнової шкоди у солідарному порядку, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося вище, 27.07.2022 між ОСОБА_4 , як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем укладено договір оренди транспортних засобів, за умовами якого ОСОБА_4 , передає, а орендар ОСОБА_1 , приймає у строкове платне користування транспортні засоби.

В процесуальних документах, наданих до суду, ФОП ОСОБА_1 підтвердив, що транспортний засіб "Volvo", державний номерний знак НОМЕР_3 , з навівпричепом SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_8 , власником яких є ОСОБА_4 , знаходиться у його користуванні на підставі вищенаведеного договору, а також те, що ОСОБА_5 з 03.09.2021 працює у нього на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується розпорядженням № 32 від 02.09.2021.

При цьому, враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_5 не виконував свої трудові обов`язки чи використовував автомобіль у власних цілях в неробочий час, посилання апелянта на вказані обставини колегія суддів відхиляє як безпідставні та необгрунтовані.

У свою чергу, відповідно до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно із ст. 804 ЦК України наймач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв`язку з використанням транспортного засобу відповідно до глави 82 цього Кодексу.

Як пердбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, враховуючи те, що в момент ДТП ОСОБА_4 не володів транспортним засобом, оскільки передав його в оренду ФОП ОСОБА_1 , висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з нього майнової шкоди є безпідставним, адже ОСОБА_4 не є зобов`язаною особою за відшкодування шкоди, завданої позивачу.

У свою чергу, оскільки ДТП було вчиненою водієм ОСОБА_5 , який працював у ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення саме з останнього на користь позивача різниці між вартістю завданого матеріального збитку та сумою страхового відшкодування у розмірі 361135 грн. 38 коп.

Однак, суд першої інстанції вищенаведених обставин не з'ясував, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача майнової шкоди у солідарному порядку.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачів на користь позивача витрати за складання Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, у розмірі 4500 грн. 00 коп. оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення вказаний Звіт не було взято до уваги в якості належного та допустимого доказу при встановленні вартості матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику транспортного засобу, пошкодженого у ДТП.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Тарабаньком Дмитром Миколайовичем, - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення матеріальної шкоди - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 361135 (триста шістдесят одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 38 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3611 (три тисячі шістсот одинадцять) грн. 35 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Відповідач: ФОП ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_13 ;

Третя особа: ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 26 березня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова