Справа №534/2625/24
Провадження №2/534/787/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі суду: головуючого судді Солохи О.В.

з участю секретаря судового засідання Гончар С.Т.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому прохає в порядку поділу майна подружжя залишити транспортний засіб автомобіль «Kia» моделі «Sorento», кузов № НОМЕР_1 у користуванні ОСОБА_2 , відшкодувавши матеріальну компенсацію вартості належної ОСОБА_4 1/2 частки у справі спільної часткової власності на вказаний автомобіль у розмірі 266 456 грн 64 коп. та припинення її права на частку транспортного засобу; квартиру АДРЕСА_1 залишити у користуванні ОСОБА_4 з дітьми, а 1/3 частки вартості квартири, що становить 476 666 грн 67 коп. стягнути як компенсацію частки на користь ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати.

Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі який рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від16.11.2023 було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування у шлюбі сторонами набуто у спільну сумісну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль «Kia» моделі «Sorento», кузов № НОМЕР_1 , 2011 року випуску. Враховуючи неподільність автомобіля та той факт, що автомобілем користується відповідач ОСОБА_2 , позивач прохає залишити транспортний засіб у користуванні ОСОБА_2 , відшкодувавши їй 1/2 частку вартості автомобіля, яка згідно з експертним висновком складає 266 456 грн 64 коп. Щодо поділу квартири, то позивач прохає відступити від рівності часток у майні, з тих підстав, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі, що є недостатнім для забезпечення дітей харчуванням, одягом, шкільним приладдям, ліками та іншим, та крім того, діти потребують санаторно-курортного лікування у зв`язку з наявними вадами здоров`я.

Ухвалою суду від 29.10.2024 позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху.

Ухвалою суду від 21.11.2024 позовна заява ОСОБА_7 прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.12.2024 задоволено клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Дашка М.В. про відкладення розгляду справи, продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів.

Ухвалою суду від 25.02.2025 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Огризою Г.Р. подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовної вимоги щодо залишення квартири АДРЕСА_1 у користуванні та володінні ОСОБА_8 з дітьми, а 1/3 частки вартості квартири, що становить 476 666 грн 67 коп. стягнути як компенсацію частки на користь відповідача ОСОБА_2 , в зв?язку з невиконанням приписів ч.4, ч.5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України прохає відмовити. Та у задоволенні позовної вимоги щодо залишення транспортного засобу автомобіля Кіа Sorento, кузов № НОМЕР_1 у користуванні ОСОБА_2 , відшкодувавши матеріальну компенсацію вартості належної ОСОБА_8 1/2 частки у праві спільної часткової власності на вказаний автомобіль у розмірі 266 456 грн 64 коп. та припинення її права на частку транспортного засобу прохає відмовити. Зазначає, що автомобіль був придбаний за кошти отримані в борг від сестри відповідача ОСОБА_9 , що підтверджується копією грошового переказу. В подальшому, оскільки ОСОБА_2 не повернув сестрі борг, то віддав їх автомобіль, що було оформлено договором купівлі-продажу (а.с.96-164).

Представником позивача ОСОБА_4 адвокатом Дашко М.В. подано заперечення на відзив, в якому наполягає на задоволенні позовних вимог, та зазначає, що посилання відповідача щодо придбання автомобіля за кошти надані в борг його сестрою не відповідають дійсності, оскільки спірний автомобіль придбано до спільні кошти подружжя. Про отримання її чоловіком в борг коштів від його сестри позивачу не відомо, як і те, куди вказані кошти були витрачені (а.с.177-183).

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Огризою Г.Р. подано заперечення на заперечення на відзив, в яких у задоволенні позову ОСОБА_4 прохає відмовити (а.с.184-188).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 адвокат Дашко М.В. на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Огриза Г.Р. проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 28.07.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.11.2023 було розірвано (а.с.25-27).

Як убачається з наданих суду копій свідоцтв про народження дітей, сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зворотній бік а.с.56, а.с.57).

Згідно копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №6827/19/003085 від 18.05.2019, ОСОБА_2 за 490 000 грн придбав автомобіль Кіа Sorento, кузов № НОМЕР_1 (а.с.34).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.02.2011, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а.с.115).

Тобто, вказане майно набуте сторонами під час шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

На вимогу ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Приписами ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз.1 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на ту обставину, що в придбання квартири вкладено його особисті кошти в розмірі 1/6 частки, які він отримав від відчуження автомобіля марки ВАЗ 21104, 2006 року, номер кузова НОМЕР_2 , який був його особистою приватною власністю, суд не приймає до уваги, оскільки вказана обставина спростовується інформацією ТЦС МВС №5438, відповідно до якої транспортний засіб марки ВАЗ 21104, 2006 року, номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , 17.01.2013 було знято з обліку для реалізації та 19.01.2013 було перереєстровано за новим власником (а.с.117). Тобто відчуження автомобіля відбулося вже після придбання квартири.

Оскільки спірна квартира придбана сторонами у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, та враховуючи те, що позивач не надала належних доказів на підтвердження того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, суд дійшов переконання про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя.

При цьому слід зауважити, що лише факт проживання з позивачем неповнолітніх дітей, на утримання яких відповідач регулярно сплачує аліменти (а.с. 25), з огляду на встановлені обставини та положення ст. 70 СК України, сам по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Доказів того, що діти потребують дороговартісного лікування позивачем також надано не було, як і будь яких інших доказів, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного житла.

Натомість, судом встановлено, що відповідач приймає участь у вихованні та утриманні дітей, водить дітей на гуртки, спортивні секції, оплачує додаткові витрати, купує одяг та інші необхідні речі.

Крім того, в порушення вимог ч.5 ст.71 СК України, позивачем не було попередньо внесено на депозитний рахунок суду суму відповідної грошової компенсації.

За викладених обставин суд приходить до висновку про визнання права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 за кожним із подружжя.

Що стосується поділу автомобіля автомобіль «Kia» моделі «Sorento», кузов № НОМЕР_1 , суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічні положення закріпленні у ст. 372 ЦК України.

З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно набуте у власність сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому є спільним сумісним майном подружжя.

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю. Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними. Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю речі (майна) розуміється грошова сума, за якою ця річ може бути продана у даному населеному пункті. Дійсна вартість речі може бути встановлена належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта.

Для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова ВСУ від 01.07.2015 у справі №6-612цс15).

Норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №372/504/17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази у справі достовірно вказують на те, що спірне майно, а саме автомобіль марки «Kia» моделі «Sorento», кузов № НОМЕР_1 , набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_4 на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала висновок експерта №95 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, який складено 27.06.2024 судовим експертом Сумцовим С.С., згідно якого вартість автомобіля марки «Kia» моделі «Sorento», кузов № НОМЕР_1 , 2011 року випуску, колір сірий, КПП- автомат, пробіг 180 000 км, яка визначена без його огляду складає 532 913 грн 28 коп.(а.с.36-40).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18)

Суд вважає, що гарантією справедливої сатисфакції особі вартості частини спірного майна, яке не перебуває у її користуванні, однак, належить їй на праві спільної сумісної власності, є визначення ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, що в повній мірі доводиться висновком експерта №95 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, який складено 27.06.2024 відповідно до якого вартість автомобіля становить 532 913 грн 28 коп.

При цьому відповідачем не надано доказів на спростування визначеної вартості автомобіля.

Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходився у користуванні відповідача ОСОБА_2 , що не заперечувалося сторонами у справі.

Крім того, як встановлено судом та підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №5348/2023/4107755 від 17.10.2023, ОСОБА_2 продав автомобіль марки «Kia» моделі «Sorento», кузов № НОМЕР_1 ОСОБА_9 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 49 000 грн (а.с.161).

При вирішенні справи суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що автомобіль був придбаний за кошти, отримані в борг від його сестри, оскільки факт отримання вказаних коштів не може бути достатнім та неспростованим доказом витрат цих коштів саме на спірний автомобіль, без надання, зокрема договору позики, наявності боргової розписки тощо.

Будь яких інших доказів придбання автомобіля за особисті кошти відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги висновок експерта №95 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 266 456 грн 64 коп.,що становить 1/2 частину від загальної вартості автомобіля.

Щодо вимоги про припинення її права на частку транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Позивачка звернулася до суду з метою поділу неподільної речі - автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем. Єдиним варіантом вирішення такого спору на її думку є відмова від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від відповідача грошової компенсації за цю частку.

Оскільки річ є неподільною, позивачка прохає стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК Украйни).

Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 в справі №520/1185/16-ц).

Позивачка не претендує на те, щоби автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (п.6 ч.1 ст. 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.06.2018 у справі №299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

22.07.2024 між ОСОБА_4 та адвокатом Дашко М.В. укладено договір №672 про надання професійної правничої допомоги. Відповідно до акту про надані послуги до договору про надання професійної правничої допомоги №672 від 22.07.2024, ОСОБА_1 надав юридичні послуги, а ОСОБА_4 прийняла вищевказані послуги, а саме: попереднє опрацювання матеріалів наданих Замовником, підготовка правової позиції по справі в суді першої інстанції, пошук та вивчення законодавчих та нормативних правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ (3 години); підготовка пропозиції про поділ спільного майна подружжя в позасудовому порядку (0,5 години); підготовка позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя (5 годин); обговорення позову з Замовником та внесення виправлень, доповнень за бажанням Замовника, усні консультацій, роз`яснення, узгодження позиції по справі (1 година); підготовка до ведення справи в суді першої інстанції (підготовка, друк (сканування) додатків) (0.5 години). Вартість виконаних робіт складає 20 000 грн (а.с.60).

Відповідно до копії квитанції №8/10 ОСОБА_4 сплатила адвокату Дашку М.В. за надані послуги 20 000 грн (зворотній бік а.с.60)

Відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

З огляду на загальну суму всіх майнових вимог, 1 % від яких перевищував межу максимального судового збору (1 962 913 грн 28 коп.) х 0,01 = 19 629 грн 13 коп.) позивачка ОСОБА_4 сплатила максимальну суму судового збору 15 140 грн. Крім того, нею понесено витрати за проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 27.06.2024 №95 в сумі 2 200 грн, витрати на проведення оцінки майна - квартири від 26.06.2024 в сумі 3 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 надано попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести, проте документально підтверджено лише витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2 700 грн.

Сумарно ціна позову за заявленими вимогами становить 1 962 913 грн 28 коп., з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, ціна позову за задоволеними вимогами становить 1 247 913 грн 28 коп. (715 000 грн (1/2 вартості квартири) + 532 913 грн 28 коп. (вартість автомобіля), тобто 63,58 % від загальної суми позовних вимог. Отже, на відповідача слід покласти 63,58 %, а на позивача 36,42 % судових витрат.

Згідно із ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , з відповідача ОСОБА_2 на її користь підлягають стягненню судові витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 27.06.2024 №95 в сумі 1 398 грн 54 коп.; на проведення оцінки майна - квартири від 26.06.2024 в сумі 923 грн 49 коп. (за вирахуванням суми, яку мала би сплатити позивач на користь відповідача); судовий збір в сумі 9 624 грн 50 коп.; витрати на правничу допомогу в сумі 12 714 грн.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_2 автомобіль «Kia» моделі «Sorento», кузов № НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частини відчуженого автомобіля «Kia» моделі «Sorento», кузов № НОМЕР_1 в сумі 266 456 (двісті шістдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн 64 (шістдесят чотири) коп.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_11 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 27.06.2024 №95 в сумі 1 398 грн 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на проведення оцінки майна - квартири від 26.06.2024 в сумі 923 грн 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 9 624 грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в сумі 12 714 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_12 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя О.В. Солоха

Повний текст рішення складено 27.03.2025.