ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2653/24Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/240/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/2653/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року, ухваленого суддею Шульгач Н.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (надалі - ТОВ «Бізнес позика») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 475220-КС-008 про надання кредиту від 05.02.2024, що становить 132 945,44 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 39 784,19 грн; суми прострочених платежів по процентах - 93161,25 грн. Також, просять стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 05.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №475220-КС-008 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес позика» 05.02.2024 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №475220-КС-008 про надання кредиту. 05.02.2024 ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №475220-КС-008 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7479 на номер телефону НОМЕР_1 , котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 05.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено договір №475220-КС-008 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало Будаковському Д.С. грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_2 . Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 16.08.2024 становить 132 945,44 грн., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 39 784,19 грн., суми прострочених платежів по процентах - 93 161,25 грн.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.12.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за Договором № 475220-КС-008 про надання кредиту від 05.02.2024 в розмірі 132 945 (сто тридцять дві тисячі дев`ятсот сорок п`ять) гривень 44 (сорок чотири) копійки.

Стягнуто із ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.12.2024 року по справі №601/2653/24.

Закрити провадження у справі №601/2653/24 за позовом ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі п. 1 та 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 - відмовити.

В обґрунтовування доводів апеляційної скарги, зазначає, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.09.2024 року відкрито провадження у справі №921/512/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом.

З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 09.10.2024 року здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Окрім того, 07.06.2024 року ОСОБА_1 в позасудовому порядку звертався із заявою до кредиторів, у тому числі, ТОВ «Бізнес Позика» щодо надання інформації про загальну суму заборгованості та можливість часткового списання боргу у зв`язку із неспроможністю виконувати зобов`язання у повному обсязі.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 також направлялася на адресу ТОВ «Бізнес Позика» копія ухвали Господарського суду Тернопільської області від 09.09.2024 року про відкриття провадження у справі №921/512/24, однак позивач не пред`явив вимог до заявника межах справи №921/512/24 в порядку, встановленому КУзПБ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц викладено правовий висновок про те, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові в справі № 372/3584/1б-ц від 26 червня 2018 року, за наявності порушеної господарським судом справи про банкрутство відповідача, цивільну справу за позовом до такого відповідача не можна порушити, а в разі її порушення, справа підлягає закриттю. Якщо під час розгляду справи з`ясується, що відносно відповідача у справі порушено провадження про його банкрутство господарським судом, то порушена справа підлягає закриттю у зв`язку з тим, що справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Таким чином вважають, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки дана справа не підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо кредитного договору, то зазначає, що матеріали справи не містять жодних підтверджень, що договір був акцептований сторонами, в порядку, передбаченому законом, що цей договір підписав відповідач і саме цей договір розумів відповідач та ознайомився і погодився з отриманням грошових коштів на умовах, визначених у договорі та чи договір взагалі містив умови щодо кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки у зазначеному в цьому договорі розмірах і порядках нарахування.

Також, зазначає, що виписка, яка долучена позивачем до позову не містить обов`язкових відомостей щодо первинних документів встановлених чинним законодавством, тому не може слугувати належним доказом по справі.

Звертає увагу суду, що зміст виписки не дозволяє ідентифікувати рух по рахунку саме кредитних коштів, а не власних коштів відповідача, встановити вхідний і вихідний залишок коштів на рахунку та підтвердити факт наявності кредитного ліміту або його перерахування банком на рахунок відповідача. Окрім цього, наданий позивачем розрахунок заборгованості базується на власних припущеннях позивача та не підтверджений первинними документами (платіжне доручення, меморіальний ордер, видатковий касовий ордер) у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також, у договорі зазначено його ціну, однак не зазначено у якій формі вона встановлена, чи входять до її складу сплата процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказує, що в матеріалах справи відсутня копія заяви про отримання кредиту, також немає письмового підтвердження про приєднання відповідача та погодження з відповідачем умов та правил надання банківських послуг.

Позивачем не надано доказів, які підтверджують перерахування відповідачу грошових коштів у кредит або перерахування з рахунку відповідача на рахунок конкретного контрагента коштів кредитного ліміту.

Також, відповідач зазначає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 нього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавпя (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім цього, заборонено збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у вказаний вище період. Проте, на думку відповідача, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем здійснювалось нарахування відсотків всупереч норм ст. 625 ЦК України.

А тому, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 просить відмовити за безпідставністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не поступав.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету. Разом з тим в апеляційній скарзі вказав, розгляд справи проводити без його участі. Вимоги апеляційної скарги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «Бізнес позика» також в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

У справі, яка переглядається судом встановлено, що 05.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №475220-КС-008 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за яким ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором №475220-КС-008 виконало в повному обсязі та надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 40000 грн.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому договором № 475220-КС-008 про надання кредиту від 05.02.2024, належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 132 945,44 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 39784,19 грн; суми прострочених платежів по процентах - 93 161,25 грн за період з 05.02.2024 по 22.07.2024 (дата повернення кредиту), а тому суд першої інстанції вважав, що майнові права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 475220-КС-008 про надання кредиту від 05.02.2024 в розмірі 132 945,44 грн.

Проте, колегія суддів в повному обсязі з таким висновком суду погодитися не може, з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Водночас ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).

Справи, що відносяться до господарської юрисдикції, наведені в статті 20 ГПК України, серед яких, зокрема, є справи про банкрутство як одна з категорії спорів, що підсудні господарським судам.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), який установлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Положеннями ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ ) надано визначення поняття боржника - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; та поняття грошового зобов`язання (борг) як зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Частиною 2 ст. 6 КУзПБ визначено, що відповідно цього Кодексу щодо боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Відповідно до частин першої та другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі №918/335/17, у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі №910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі №334/5073/19.

У постановах від 15 травня 2019 у справі №289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі №289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах №289/718/18 та №289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог. Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію КУзПБ має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає. До того ж, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №905/2030/19 (905/1159/20) зазначено, що, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, Велика Палата Верховного Суду уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства.

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

Системний аналіз положень законодавства про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми КУзПБ передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Вказана правова позиція передбачена у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №201/15806/15.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09 вересня 2024 року відкрито провадження у справі № 921/512/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.12.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором № 475220-КС-008 про надання кредиту від 05.02.2024 в розмірі 132 945,44 грн.

Отже, на момент винесення оскаржуваного рішення Кременецького районного суду (18 грудня 2024 року), Господарським судом вже було відкрито провадження у справі 921/512/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Таким чином, виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, враховуючи наведені положення чинного законодавства, спір між сторонами у цій справі виник з приводу стягнення коштів з відповідача (боржника), відносно якого відкрита справа про неплатоспроможність, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Захист прав таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство позивача або відповідача.

Урегулювання процедури розгляду спорів до позивача або відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції та підсудності справ одному господарському суду, який акумулює усі майнові спори, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, спір, який виник між сторонами у цій справі, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина перша статті 377 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

Однак, колегія суддів вважає, що необхідності закриття провадження у справі немає, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ, а до цього - статтею 23 Закону № 2343-ХІ.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №199/6577/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі №200/10257/14-ц, від 20 травня 2020 року у справі №161/18582/17, від 10 червня 2020 року у справі №640/20224/15-ц, від 08 червня 2022 року у справі №711/8269/17, від 22 червня 2022 року у справі №523/12426/16 , від 26 жовтня 2022 року у справі №753/4673/21, від 09 серпня 2023 року у справі №757/32326/19-ц.

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково та оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасувати, а матеріали справи №601/2653/24 слід передати до Господарського суду Тернопільської області, на розгляді якого перебуває справа №921/512/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню, а матеріали справи передачі до Господарського суду Тернопільської області, відтак апеляційний суд не дає оцінки іншим доводам апеляційної скарги, які стосуються вирішення спору по суті.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2024 року скасувати.

Цивільну справу №601/2653/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати до Господарського суду Тернопільської області, на розгляді якого перебуває справа №921/512/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів