Справа № 127/6251/25
Провадження № 2/127/1070/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором купівлі продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором купівлі продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Позов мотивовано тим, що відповідач є постачальником універсальної послуги на території Вінницької області відповідно до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268. «01» січня 2019 р. між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 294, який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 155000064. Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ), договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом - домовленість між індивідуальним побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, яка спрямована на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства. Відповідно до умов пункту 1.1. Договору, Споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру (необхідне підкреслити) генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором. Одночасно пунктом 2.3. Договору, передбачено, що Споживач має право на: отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, за «зеленим» тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Умовами розділу 4 укладеного Договору передбачено, що: 4.1. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, при наявності належним чином оформленого Акту приймання-передавання товару. 4.2. Постачальник універсальних послуг повинен перераховувати кошти для оплати проданої Споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок Споживача відповідно до заяви-повідомлення. 4.10. У разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити Споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Пунктом 5.1. Договору визначено, що Постачальник універсальних послуг несе відповідальність за: шкоду, заподіяну Споживачу або його майну, в розмірі і порядку, визначених відповідно до чинного законодавства; прострочення оплати за придбану електричну енергію; порушення прав Споживача. На виконання умов Договору, генеруючою установкою приватного домогосподарства Позивача за період з 01.06.2024 по 31.12.2024 р. вироблено та передано Відповідачу згідно актів купівлі-продажу електричної енергії на загальну вартість до сплати на суму 134431,46 грн. Натомість Відповідач, зобов`язання за Договором виконав не в повному обсязі, а лише частково на суму 57591,79 грн., що підтверджується банківською випискою AT «Ощадбанк». Залишок заборгованості станом на 14.02.2025 р. становить 76 839,67 грн. Позивач зазначає, що Відповідачем підтверджено суму заборгованості по Договору (в тому числі по договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 193, позов по якому заявляється теж) на загальну суму 151983,73 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2024 р. На підтвердження своїх вимог Позивачем здійснено розрахунок суми заборгованості за Договором, станом на 14.02.2025 р. Позивач повідомляє суду, що звертався до Відповідача з претензією про сплату заборгованості по Договору 07.02.2025 р. - вх. Na К-112, з проханням добровільно здійснити оплату заборгованості, (в тому числі по іншому Договору N° 193). Однак на день звернення із даною позовною заявою відповіді від Відповідача так і не отримав, заборгованість погашена не була. Внаслідок того, що Відповідач прострочив виконання зобов`язань за Договором, не оплатив борг за Договором на суму 76839,67 грн., Позивач вимушений звернутися до суду з вимогами про стягнення боргу. Крім того згідно розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, що проведений по системі «Ліга-Закон» інфляційні втрати складають - 5478,19 грн., З % річних складають 1164,01 грн. Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище. Статтею 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України, серед яких зазначено Закон України «Про альтернативні джерела енергії». Відповідно до статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються різні договори, серед яких є договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом. Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом це домовленість між індивідуальним побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, яка спрямована на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства. Згідно з п. 3.3.4 глави 3.3 розділу III Правил роздрібного ринку електричної енергії, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством укладається між постачальником універсальних послуг та власником (одним із власників за згодою інших співвласників) цього приватного домогосподарства і є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил). Відповідно до пункту 11.3.18 глави 11.3. розділу XI Правил роздрібного ринку електричної енергії, умови та порядок оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, передбачені цими Правилами, зазначаються в договорі про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. Відповідальність за порушення умов та порядку оплати встановлюється договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством відповідно до законодавства. Спори, які виникають між побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг під час укладення договору та купівлі- продажу електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, вирішуються в установленому законодавством порядку. Плату за придбану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, постачальник універсальних послуг має перераховувати на рахунок побутового споживача відповідно до договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством (пункт 11.3.19. глави 11.3. розділу XI ПРРЕЕ). Розрахунковим періодом для встановлення постачальнику універсальних послуг розміру оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, є календарний місяць (пункт 11.3.20. глави 11.3. розділу XI ПРРЕЕ). Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 76839,67 грн. основного боргу за Договором, 5478,19 грн. - інфляційних втрат, 1164,01 грн. - 3 % річних, судовий збір за подання позову в сумі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3 % річних, судовий збір за подання позову в сумі. та витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, згідно відзиву просив зменшити розмір неустойки та зменшити розмір витрат на професійну допомогу та провести розгляд справи у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що «01» січня 2019 р. між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 294, який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 155000064.

Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ), договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом - домовленість між індивідуальним побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, яка спрямована на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства.

Відповідно до умов пункту 1.1. Договору, Споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру (необхідне підкреслити) генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором.

Одночасно пунктом 2.3. Договору, передбачено, що Споживач має право на: отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, за «зеленим» тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством.

Умовами розділу 4 укладеного Договору передбачено, що: 4.1. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, при наявності належним чином оформленого Акту приймання-передавання товару.

Пунктом 4.2. визначено, що Постачальник універсальних послуг повинен перераховувати кошти для оплати проданої Споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок Споживача відповідно до заяви-повідомлення.

Згідно п. 4.10. у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити Споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що Постачальник універсальних послуг несе відповідальність за: шкоду, заподіяну Споживачу або його майну, в розмірі і порядку, визначених відповідно до чинного законодавства; прострочення оплати за придбану електричну енергію; порушення прав Споживача.

На виконання умов Договору, генеруючою установкою приватного домогосподарства Позивача за період з 01.06.2024 по 31.12.2024 р. вироблено та передано Відповідачу згідно актів купівлі-продажу електричної енергії на загальну вартість до сплати на суму 134431,46 грн.

Натомість Відповідач, зобов`язання за Договором виконав не в повному обсязі, а лише частково на суму 57591,79 грн., що підтверджується банківською випискою AT «Ощадбанк». Залишок заборгованості станом на 14.02.2025 р. становить 76 839,67 грн.

Відповідачем підтверджено суму заборгованості по Договору (в тому числі по договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 193, позов по якому заявляється теж) на загальну суму 151983,73 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2024 р.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося представником позивача відповідач після відкриття провадження по даній справі повністю оплатив заборгованість, однак представник позивача наполягав на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за не вчасне виконання умов договору.

Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Статтею 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України, серед яких зазначено Закон України «Про альтернативні джерела енергії». Відповідно до статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються різні договори, серед яких є договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом.

Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом це домовленість між індивідуальним побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг, яка спрямована на врегулювання цивільних прав та обов`язків під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючими установками приватного домогосподарства.

Згідно з п. 3.3.4 глави 3.3 розділу III Правил роздрібного ринку електричної енергії, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством укладається між постачальником універсальних послуг та власником (одним із власників за згодою інших співвласників) цього приватного домогосподарства і є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил).

Відповідно до пункту 11.3.18 глави 11.3. розділу XI Правил роздрібного ринку електричної енергії, умови та порядок оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, передбачені цими Правилами, зазначаються в договорі про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. Відповідальність за порушення умов та порядку оплати встановлюється договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством відповідно до законодавства. Спори, які виникають між побутовим споживачем та постачальником універсальних послуг під час укладення договору та купівлі- продажу електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, вирішуються в установленому законодавством порядку. Плату за придбану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, постачальник універсальних послуг має перераховувати на рахунок побутового споживача відповідно до договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством (пункт 11.3.19. глави 11.3. розділу XI ПРРЕЕ). Розрахунковим періодом для встановлення постачальнику універсальних послуг розміру оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, є календарний місяць (пункт 11.3.20. глави 11.3. розділу XI ПРРЕЕ).

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц зазначила, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц».

Судом установлено, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов`язання за договором.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку що такий розрахунок арифметично правильний та обґрунтований, позивач вірно визначив розмір 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням суми заборгованості, періоду прострочення, встановлених Державною службою статистики України індексів інфляції (індексів споживчих цін).

Відповідач свого розрахунку 3% річних та інфляційних втрат на спростування наведеного не надав.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення 5478,19 грн - інфляційні втрати та 1164,01грн - 3 % річних підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, то слід зазначити, що відповідач помилкового ототожнив неустойку з передбаченими ст.625 ЦК України відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання у формі стягнення 3% річних і інфляційних втрат.

Так, відповідно до ст.549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею)є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В той же час 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відтак, відсутні правові підстави для зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 8000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як слідує з матеріалів цієї справи в підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 236 від 07.02.2025 року, перелік розцінок на послуги з надання правової допомоги від 07.02.2025року, акт виконаних робіт № 1 до договору про надання правової допомоги від 21.02.2025року, рахунок фактура № 236 від 17.02.2025р. на суму 8000,00грн., платіжну інструкцію № 54395806SB на суму 8000,00грн., квитанцію №7 від 20.02.2025 року на суму 8000,00грн.

Представник відповідача вказував та неспівмірність та необґрунтованість вказаної суми та просив зменшити його розмір.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст.137,141 ЦПК України та враховуючи клопотання представника відповідача, суд зважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 629 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 5478,19грн. інфляційних втрат, 1164,01 грн. 3% річних, 1211,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 2000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні вимог про стягнення 6000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.03.2025року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця», м. Вінниця, вул. Пирогова, 131, .

Суддя: