"27" березня 2025 р.
Справа №150/763/24
Провадження по справі №2/150/60/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 березня 2025 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Савковій С.А.,

з участю учасників цивільного процесу:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Комінтерн ВВ» про усунення перешкод у користуванні земеленою ділянкою шляхом визнання договору оренди землі та додаткової угоди недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного користування, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, та просить їх задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ТОВ «Комінтерн ВВ» в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Як вбачається із матеріалів справи відповідачі причини неявки суду не повідомили; по невідомих суду причинах не подано відзиву на позовну заяву, відсутні відомості щодо надіслання відзиву позивачу, відповідачами не пред`явлено зустрічного позову.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 1273.2025 постановлено про проведення заочного розгляду даної справи.

З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ґрунтуючись на наступних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.08.2024 по справі №150/309/24 встановлено факт прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №621917 площею 1,9720 га, розташовану на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер :05:003:0043, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.08.2011 відділом Держкомзему у Чернівецькому районі Вінницької області 13.06.2012. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,9720 га., кадастровий номер :05:003:0043, розташовану на території Чернівецької селищної ради Могилів Подільського району Вінницької області (раніше Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9720 га, розташовану на території Чернівецької селищної ради Могилів Подільського району Вінницької області (раніше Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вище зазначене рішення набуло чинності 01.10.2024.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.08.2024 по справі №150/309/24 було встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Окрім того, судом було встановлено, що після прийняття спадщини з метою захисту спадкових прав ОСОБА_2 звернувся до Відділу у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, де йому була надана відповідь від 17 серпня 2018 року № ж-195/0-0.38-293/150-18, у якій зазначено, що на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2011 року у справі № 2-577/11 за позовом ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, що належала померлій ОСОБА_3 .

На звернення ОСОБА_2 до голови Ямпільського районного суду Вінницької області надано відповідь від 11 вересня 2018 року № 5-2/227/1862, у якій зазначено, що в провадженні суду справа за № 2-577/11 за позовом ОСОБА_2 до Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на державний акт на право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом не перебувала, отже, рішення від 03 серпня 2011 року у цій справі не ухвалювалося.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 березня 2011 року відмовлено у відкритті провадження у справі № 2-237/11 за позовом ОСОБА_2 до Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на державний акт на право власності на землю в порядку спадкування за заповітом.

З врахуванням того, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 621917, площею 1, 9720 га, розташовану на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер :05:003:0043, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі неіснуючого рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.08.2011 року відділом Держкомзему у Чернівецькому районі Вінницької області 13.06.2012 року, Чернівецький районний суд Вінницької області, ухвалюючи 20.08.2024 рішення по справі №150/309/24 дійшов висновку, що такий акт є недійсним та підлягає скасуванню.

В рішенні Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.08.2024 по справі №150/309/24 встановлено, що ОСОБА_2 фактично вступив у права спадкування на підставі п.1 ст.549 ЦК УРСР, тому спадщина йому належала з часу її відкриття. Відповідно до ОСОБА_2 перейшли всі права після смерті його матері ОСОБА_3 , у тому числі і право власності на земельну ділянку, яка належала матері на підставі державного акту на право власності на землю серії ВН №24071048.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як свідчить витяг з державного реєстру речових прав, сформованого 18.11.202, індексний номер 404148936, право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1, 9720 га, кадастровий номер :05:003:0043, розташовану на території Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 18.11.2024 (а.с. 27).

Під час реєстрації права власності з Державного реєстру речових прав позивачу стало відомо, що на дану земельну ділянку наявне обтяження відповідно до договору оренди землі від 20 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Комінтерн ВВ».

Відповідно до п. 1 Договору оренди Орендодавець на підставі державного акту на право власності серії ЯМ № 621917 надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Володіївецької сільської ради (а.с. 23-26).

Об`єктом оренди згідно п. 2-5 Договору оренди є земельна ділянка загальною площею 1, 9720 га, у тому числі 1, 9720 га ріллі (площа та якісні характеристики земель, зокрема меліорованих, за їх складом та видами угідь-ріллі), кадастровий номер: :05:003:0043, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 43118, 19 гривень.

Згідно п. 8 Договору оренди землі договір укладено на 10 (десять) років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою). Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Додатковою угодою від 30.08.2022 року до Договору оренди землі від 20 січня 2014 року змінено пункт 8 Договору оренди землі від 20 січня 2014 року на оренду земельної ділянки площею 1, 972 га кадастровий номер :05:003:0043, з 10 років на 17 (сімнадцять) років, а саме вважати термін дії Договору оренди землі з моменту його підписання (а.с. 28).

Суд констатує, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку на підставі неіснуючого рішення Ямпільського районного суду Вінницької області, про що зазначається в рішенні Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.08.2024 по справі №150/309/24, яке сторонами не оскаржувалось та набуло чинності, тому останнім незаконно набуто у власність спірну земельну ділянку, яка підлягає поверненню законному володільцю - ОСОБА_1 , до якого в порядку спадкування за заповітом перейшли всі майнові права після смерті ОСОБА_2 .

З огляду на те, що державний акт на земельну ділянку рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 20.08.2024 по справі №150/309/24 визнано недійсним, такий державний акт лише посвідчував право на землю, яке у ОСОБА_2 було відсутнє, відтак останній не був власником земельної ділянки та не набув право орендодавця згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі».

Чернівецьким районним судом Вінницької області від 20.08.2024 по справі №150/309/24 констатовано наявність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів незаконності вибуття майна (земельної ділянки) з володіння ОСОБА_4 та відсутності у відповідача ОСОБА_2 юридичних підстав для збереження і володіння спірною земельною ділянкою площею 1,9720 га., кадастровий номер :05:003:0043, розташовану на території Чернівецької селищної ради Могилів Подільського району Вінницької області (раніше Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частина п`ята статті 6 Закону України «Про оренду землі»).

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначається, що відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно- правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від ЗО січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на що ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Відповідно до положень ст., ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне :право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину :недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6- 1512цс16 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати трава, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст., ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, враховуючи наведене, суд вважає, що порушення прав ОСОБА_1 як власника, у зв`язку із наявністю договору оренди від 20 січня 2014 року, відносно земельної ділянки площею 1,9720 га, яка розташована на території Володіївецької сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області, кадастровий номер :05:003:0043, укладеного ОСОБА_5 без достатньої правової підстави на його укладення, позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися належною їй земельною ділянкою.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню усі документально підтверджені понесені витрати.

На підставі ст.41 Конституції України, ст., ст.1268 ч.5, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 197, 198, 200, 206 ч.4, 263 - 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Комінтерн ВВ» про усунення перешкод у користуванні земеленою ділянкою шляхом визнання договору оренди землі та додаткової угоди недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного користування, - задоволити повністю.

Визнати недійсними договір оренди землі від 20 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Комінтерн ВВ», відповідно до якого ТОВ «Комінтерн ВВ» передана в оренду земельна ділянка серії ЯМ № 621917, площею 1, 9720 га, розташована на території Володіївецької сільської ради Чернівецького (теперішнього Могилів Подільського) району Вінницької області, кадастровий номер :05:003:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та додаткову угоду від 30 серпня 2022 року до довору оренди землі від 20 січня 2014 року.

Повернути ОСОБА_1 з чужого користування земельну ділянку площею 1,9720 га, кадастровий номер :05:003:0043, розташовану на території Чернівецької селищної ради Могилів-Подільського району (раніше Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в сумі 1211 (однієї тисячі двохсот одинадцяти) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Згідно вимог ст.265 ч.5 п.4 ЦПК України реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «КОМІНТЕРН ВВ», юридична адреса: 24120, с. Володіївці, вул. Ринкова (Колгоспна), 8 Могилів Подільського району Вінницької області, .

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК