Справа № 137/1486/23
Провадження № 22-ц/801/764/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 рокуСправа № 137/1486/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Голоти Л. О.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Оверковським Костянтином Володимировичем, на рішення Літинського районного Вінницької області від 21 січня 2025, ухвалене у складі судді Желіховського В. М. в селищі Літин, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,-

в с т а н о в и в:

28.12.2023 року АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 лютого 2020 ОСОБА_1 уклала кредитний договір CL-264807, відповідно до умов якого отримала кредитні кошти в сумі 400 000 гривень на умовах визначених договором, зокрема на умовах забезпеченості, поворотності, платності та цільового призначення. Позивач виконав свої зобов`язання по кредитному договору, надав кошти в розмірі, на умовах та порядку визначеному кредитним договором та надав грошові кошти, проте у порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаними договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 29 листопада 2023 року виникла заборгованість в розмірі 426 797,22 грн, з яких 258 180, 88 грн - неповернута сума отриманого кредиту; 168 616,34 грн - сума нарахованих та несплачених відсотків за користування коштами.

Умовами кредитного договору визначено, що у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. Позивач надсилав на адресу відповідачки досудову вимогу, яка залишилась без реагування з боку відповідачки, тому банк змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 11 березня 2024 року позов АТ «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було задоволено повністю.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2024 року рішення Літинського районного суду Вінницької області від 11.03.2024 скасовано, справу призначено до розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

16 грудня 2024 року позивач уточнив позовні вимоги в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 з моменту звернення банку до суду частково здійснено погашення боргу за кредитним договором в розмірі 538,78 грн., тому просив стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 426 258,44 грн. та судовий збір в розмірі 6 401,96 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року позов задоволено: стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором № CL-264807 від 20.02.2020 в загальному розмірі 426 258,44 грн та6 401,96 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 діючи через свого представника адвоката Оверковського К. В., подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- Кредитний договір від 20.02.2020 року є договором споживчого кредитування, а тому позивач повинен був дотриматися вимог щодо обов`язкового досудового врегулювання спору, що ним не було зроблено, копія наданого до справи опису вкладення не містить номера поштового відправлення, відсутнє повідомлення про вручення листа відповідачці;

- наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом , який підтверджує наявність чи відсутність заборгованості відповідачки, позивачем не надані первинні бухгалтерські документи, які б це підтверджували;

- суд не звернув уваги, що позивач невірно нарахував проценти за користування кредитом: за період з 20.06.2022 року по 29.11.2023 року (528 днів) розмір процентів, виходячи з суми заборгованості 258 180,88 грн, та розміру процентів 35 % річних, становить 130 717,33 грн, тоді як позивач заявив вимогу про стягнення процентів в сумі 168 616,34 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Оверковський К. В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, представник ПАТ «Кредобанк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи банк повідомлений належним чином.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що в оскаржуваній частині рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

-відповідно до Анкети-Заяви № CL-264807від 19.02.2020 року, ОСОБА_1 просила видати готівковий кредит в розмірі 400 000 грн терміном на 60 днів з процентною ставкою 35 % річних, щомісячний платіж 14 196,12 грн, в тому числі і для рефінансування кредитного договору від 17.09.2019 року, укладеному з АТ ОТП БАНК» та від 16.10.2019 року, укладеному з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.6),

-20.02.2020 ОСОБА_1 було погоджено Паспорт споживчого кредиту (а.с.7-8);

-20.02.2020 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № CL-264807 (а.с.9-11), відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит на суму 400 000 грн терміном на 60 днів з процентною ставкою 35 % річних, щомісячний платіж 14 196,12 грн, в тому числі і для рефінансування кредитного договору від 17.09.2019 року, укладеному з АТ ОТП БАНК» та від 16.10.2019 року, укладеному з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

-Позивач надав відповідачці обумовлені грошові кошти, в тому числі і на погашення заборгованості за кредитними договорами, які рефінансуються (а.с.13-14), що підтверджується меморіальними ордерами від 20.02.2020 (а.с.13-15);

- на підтвердження перерахування коштів та руху коштів позивач надав виписку по особовим рахункам відповідачки (а.с.16-27);

- відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором CL-264807 від 20.02.2020 року, загальний розмір заборгованості за кредитом становить 426 797,22 грн., з яких 258 180,88 грн. - неповернута сума отриманого кредиту; 168 616,34 грн. - сума нарахованих та несплачених відсотків за користування коштами. (а. с. 28-29);

-13.06.2023 за №85-11971611/23 позивач надсилав на адресу відповідачки Досудову вимогу, в якій зазначено розмір заборгованості та попереджено про те, що у разі непогашення заборгованості, буде заявлено вимогу про дострокове погашення кредиту (а.с.30). Надсилання вимоги підтверджено Описом цінного листа та Списком згрупованих відправлень від 14.06.2023 року, під номером 2 в якому значиться ОСОБА_1 (а.с.31-33).

-в заяві про уточнення позовних вимог позивач повідомив, що відповідачка за період розгляду справи в суді сплатила 538,78 грн, що нею також не заперечувалось, тому просив зменшити загальний розмір заборгованості, який підлягає примусовому стягненню (а. с 146-147).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання порядку досудового врегулювання спору, апеляційний суд зазначає наступне.

Позивач на підтвердження доказів досудового врегулювання спору надав копію Досудової вимоги (а.с.30), опис цінного листа з вкладенням на ім`я ОСОБА_1 , де значиться «Досудова вимога № 85-11971611/23 від 13.06.2023 року»(а.с.31).

Відповідачка стверджує, що вказаний Опис не містить номера поштового відправлення, а тому він не може свідчити про направлення досудової вимоги на адресу відповідачки.

На це апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи міститься наданий позивачем Список згуртованих відправлень від 14.06.2023 року, в якому під номером 2 міститься запис відправлення на ім`я ОСОБА_1 та вказано номер відправлення: 806 (а.с.31-32), що є належним доказом вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору.

Щодо доказів отримання кредитних коштів та розміру заборгованості.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (Постанова КЦС ВС від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц).

Відповідно до підписаної 19.02.2020 року відповідачкою анкети-заяви № CL-264807, погодженої Банком, а потім укладеного на її основі Кредитного договору, ОСОБА_1 отримала, а Банк надав готівковий кредит в розмірі 400 000 грн терміном на 60 днів з процентною ставкою 35 % річних, щомісячний платіж 14 196,12 грн, в тому числі і для рефінансування кредитного договору від 17.09.2019 року, укладеному з АТ ОТП БАНК» та від 16.10.2019 року, укладеному з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» .

На підтвердження виконання своїх зобов`язань Банк надав Меморіальні ордери від 20 лютого 2020 року, з яких вбачається, що відповідно до умов укладеного договору (пункт 2.4.) Банк перерахував кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості (рефінансування) за договором від 17.09.2019 року, укладеному ОСОБА_1 з АТ ОТП БАНК» в розмірі 31 944 гривні (а.с.14) та за договором від 16.10.2019 року, укладеному ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 40 100 грн (а. с. 13), а також 327 956 гривень як видача кредиту (а.с.15).

На підтвердження погашення заборгованості Банком надано Виписку по особовим рахункам (а. с. 16-27) ОСОБА_1 , з якої вбачається рух коштів по рахунку (видача, повернення тіла кредиту, погашення процентів), та на основі якої позивачем здійснено розрахунок заборгованості (а. с. 28), які не суперечать між собою.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що Банк невірно обрахував проценти, спростовується тим, що для розрахунку заборгованості Банком взято період з 20.03.2022 року (коли відповідачка припинала виплачувати кошти, обумовлені договором) та по 29.11.2023 р. (як зазначено в позовній заяві), тобто 620 днів, тоді як в наведеному в апеляційній скарзі розрахунку відповідачка з незрозумілих причин бере розрахунковий період такий як у позивача, проте чомусь обраховує 528 днів прострочення, також вказує, кількість днів в році 365 днів, тоді як в пункті 4.2 Кредитного договору сторони обумовили, що «проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості пор кредиту за методом «факт/360»(фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів)»

Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано контр розрахунком відповідача щодо нарахування процентів.

Оцінюючи твердження в апеляційній скарзі про те, що суд після подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог не визначився з чого складається заборгованість, а лише зменшив її загальний розмір, апеляційний суд зазначає наступне.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач повідомив, що відповідачка за період розгляду справи в суді сплатила 538,78 грн, що нею також не заперечувалось, тому просив зменшити загальний розмір заборгованості, який підлягає примусовому стягненню (а. с 146-147).

Суд, задовольняючи позов, теж вказав загальний розмір заборгованості, не розшифрувавши її складових. Це хоча й є не зовсім правильним, проте не впливає на правильність рішення суду про стягнення заборгованості, яка склалася та може бути усунуто, в разі потреби, шляхом роз`яснення судового рішення.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 6.6. Кредитного договору, сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється у наступній черговості: у першу чергу прострочені платежі по сплаті процентів користування Кредитом (підп. 6.1.1), прострочені платежі по поверненню Кредиту (підп.6.1.2).

Отже, оскільки відповідачка під час розгляду справи сплатила 538,78 грн, то з урахуванням змісту укладеного між сторонами Договору, цю суму слід зарахувати на погашення прострочених процентів за користування Кредитом. Відтак, заборгованість відповідачки перед позивачем, як вірно встановив суд першої інстанції, становить 426 258,44 грн, яка складається з: 258 180,88 грн заборгованість за тілом кредиту та 168 077,56 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Літинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 , понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за нею. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції позивачем матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її адвокатом Оверковським Костянтином Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

Л. О. Голота