Справа № 308/9497/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Богдан Богданович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року у складі судді Дегтяренко К.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька,-

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся в суд із позовом до свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що позивач являється пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі 2636 грн. 10 коп., інших доходів немає. Зазначає, що син позбавив його нерухомого майна обманним шляхом, про що є судовий спір, справа №308/18488/23. Крім сина позивач має доньку, яка проживає з матір`ю та утримує її, а за домовленістю син проживає з батьком і утримує його.

ОСОБА_1 , син позивача одружений, однак дітей чи інших утриманців немає, офіційно працевлаштований та, на думку батька має можливість надавати останньому матеріальну допомогу, проте відмовляється це робити.

За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі відсотків від заробітку щомісячно.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на його утримання у розмірі відсотків від заробітку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 03 червня 2024 року і довічно.

Рішення про стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Богдан Богданович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилково висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки як зазначає Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17 (провадження № 61 -28415св18) необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Апелянт вказує, що у справі № 308/18488/23 було відібрані пояснення позивача, які мають значення для цієї справи за № 308/9497/24, які зафіксовані у протоколі судового засідання підсистеми ВКЗ у аудіозаписах судових засідань за таймкодами протоколу судового засідання, де ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово сам підтвердив, що більшу частину часу він перебуває за кордоном, часто працює там неофіційно та пересилає кошти родині, що було підтверджено його власними свідченнями в ході судового засідання. На запитання щодо його перебування та роботи за кордоном, позивач чітко вказав, що працює там на різних роботах. Окрім того, апелянт звертає увагу, що на даний момент здійснює постійний догляд за своїм хворим дідусем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якого наявні когнітивні порушення, про що надав в суді першої інстанції відповідні документи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павліченко Т.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Бойко Б.Б., підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павліченко Т.С. заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З даними висновками не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України).

Згідно з ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (ст. 206 СК України).

Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований.

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером.

Як вбачається з довідки про доходи №551819 позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ужгородському об`єднаному управлінні ПФУ в Закарпатській області і отримає пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року складає 31433 грн. 20 коп.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 року у справі № 643/6735/20 (провадження № 61-1510св21) висловив правову позицію про те, що критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Позивач ОСОБА_1 , як на підставу позову про стягнення аліментів на її утримання з повнолітнього сина ОСОБА_1 посилається на те, що є пенсіонером, єдиним доходом позивача є пенсія в розмірі 2636 грн. 10 коп., розмір якої є недостатнім для прожиття.

Так, враховуючи приписи СК України, вирішуючи даний спір, суд має враховувати матеріальний стан сторін.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

На обґрунтування позову позивачем надано пенсійне посвідчення та довідку про те, що він перебуває на обліку в Ужгородському об`єднаному управлінні ПФУ в Закарпатській області і отримає пенсію за віком.

Будь-яких доказів, які б свідчили, що позивач не отримує інший дохід, крім пенсії, суду не надано.

Також матеріали справи не містять доказів, що позивач несе будь-які витрати на придбання ліків, інші витрати, тощо.

Окрім того, з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 періодично виїжджає за кордон, що свідчить про його задовільний матеріальний стан.

Таким чином, позивачем, відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що він потребує сторонню матеріальну допомогу, що свідчить про недоведеність позову.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального і процесуального права, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки і дійшов помилкових висновків про задоволення позову.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бойко Богдан Богданович, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2024 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: