Провадження № 2/369/806/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н. С.,

за участю секретаря Осіпова В.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Борщагівська сільська рада, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Борщагівська сільська рада, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання батьківства, -

УСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Борщагівська сільська рада, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, у якому просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що перебувала у стосунках з відповідачем, проте шлюб не укладався. За час цих стосунків у них народилася донька ОСОБА_4 . Проте, ураховуючи, що ОСОБА_3 не мав бажання та намірів визнавати офіційно себе батьком, запис про народження дитини було зроблено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері. При цьому, прізвище дитини було зазначено « ОСОБА_5 », а по-батькові « ОСОБА_6 ». ОСОБА_1 визнає, що відповідач ставиться до дитини як батько, був присутній під час виписки з пологового будинку. Водночас, позивачка наполягає на тому, щоб прізвище доньки залишалося « ОСОБА_5 » після внесення змін у актовий запис щодо батька дитини. Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які складають 22 000,00 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л. М. від 10 липня 2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

На підставі Розпорядження керівника апарату суду від 31 жовтня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи, за результатом якого визначено головуючого суддю Пінкевич Н. С.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н. С. від 06 листопада 2023 року прийнято до розгляду цей позов та призначено підготовче засідання на 27 листопада 2023 року о 13:45 год.

08 серпня 2023 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в її задоволенні. Зазначив, що позов мотивовано недостовірними відомостями, оскільки відповідач не відмовлявся від батьківства, а навпаки бажав визначити своє батьківство у добровільному порядку. Однак, позивачка наполягла, що краще буде якщо вона матиме статус одинокої матері, що позитивно вплине на фінансове забезпечення дитини. Також, ОСОБА_3 стверджує, що саме ОСОБА_1 створювала перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною, що підтверджується перепискою в додатку месенджері «Viber», скрін-копії яких додано до цього відзиву.

Поряд з цим, від ОСОБА_3 надійшов зустрічний позов, у якому з урахуванням заяви про зміну (доповнення) позовних вимог, останній просив:

визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

змінити прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 »;

копію судового рішення після набрання законної сили направити до Центру надання адміністративних послуг Борщагівської сільської ради для внесення змін до актового запису від 01 квітня 2020 року № 88 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , який складений виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у якому прізвище дитини зазначити: « ОСОБА_7 ».

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зауважила, що ОСОБА_3 як до, так і після народження доньки категорично відмовився від її реєстрації на своє прізвище. При цьому, відповідач мав право на подання самостійно такої заяви у відповідності до статтей 125, 126 СК України, проте до теперішнього часу такі дії не вчинив.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання:1. Чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та якою є вірогідність такого батьківства? Проведення експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (04141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4), попередивши їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, передбачену ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України. Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з`явитись разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом експерта до експертної установи. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 . Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

13 травня 2024 року провадження у цій справі відновлено судом у зв`язку з надходженням експертного висновку від 06 травня 2024 року. Підготовче засідання призначено на 18 липня 2024 року о 12:15 год.

У судовому засіданні представник відповідача подав заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу та просив про їх зменшення. Уважає, що заявлена позивачкою сума у розмірі 22 000,00 грн не відповідає складності цієї справи та є завищеною. На думку відповідача, ураховуючи обставини справи, вартість послуг адвоката має складати не більше 3 000,00 грн.

Ухвалою суду від 18 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Борщагівська сільська рада, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Борщагівська сільська рада, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання батьківства. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 16 жовтня 2024 року на 09:20 год., встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

У судовому засідання позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Також просив суд відмовити у зустрічному позові в частині зміни прізвища дитини.

Відповідач щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, просив відмовити у задоволені позову повністю. При цьому, просив задовольнити зустрічний позов.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При розгляді справи судом встановлено, що у період починаючи з грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існували стосунки без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01 квітня 2020 року, серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у якому у графі «Батьки» зазначено: батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_1 .

При цьому, як позивачка так і відповідач не заперечують, що ОСОБА_4 є їхньою спільною дитиною.

З метою встановлення біологічного батька дитини судом було призначено експертизу ДНК, за результатами якої вбачається, що вірогідність підтвердження батьківства між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає величину не менше ніж 99,99 %. Указане зазначено у висновку судового експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко М. В. від 01 травня 2024 року № 103-79-2024.

Що стосується вимог первісного та зустрічного позовів у частині визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесення відповідних змін до актового запису, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 51 Конституції України, яка кореспондується з частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 121 СК України установлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення на підставі статті 128 СК України факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Водночас статтею 129 СК України врегульовано порядок вирішення спору про визнання батьківства.

У цій справі, судом установлено, що при реєстрації народження ОСОБА_4 , відомості про батька дитини записані за вказівкою матері на підставі положень частини першої статті 135 СК України.

У пункті 10 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України).

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Вказані висновки також викладено у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21, від 20 вересня 2024 року у справі № 183/2690/21.

При цьому, в якості доказів батьківства можуть розглядатися різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач (див. постанову Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Так, висновком експерта від 01 травня 2024 року № 103-79-2024 підтверджується те, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_4 . Більш того, сторони не заперечують цього факту і просять суд визнати відповідача батьком їх спільної дитини.

З урахуванням викладеного вище, суд уважає за можливе первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 у цих частинах задовольнити та визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас, задля належного способу захисту учасників справи, суд також дійшов висновку про необхідність внесення змін до актового запису від 01 квітня 2020 року № 88 про народження ОСОБА_4 , складеного виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, шляхом: вказати в графі батько « ОСОБА_3 громадянин України».

Що стосується вимог зустрічного позову про зміну прізвища дитини, суд враховує наступне.

Як підставу для зміни прізвища, відповідач зазначає, що зміна прізвища дитини буде повністю відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку. Наголошує, що він завжди її визнавав, цікавиться її життям та потребами, бере участь у її вихованні, а також піклується її фізичним і духовним розвитком. Стверджує, що саме зі сторони позивачки відбуваються утиски та перешкоди у їх спілкуванні, що підтверджується повідомленнями у додатку «Viber».

На противагу, ОСОБА_1 зауважує, що відповідач недобросовісно виконує свої обов`язки, а докази, надані відповідачем у якості скан-копій з застосунку «Viber», не можуть уважатися належними та допустимими. Уважає, що прізвище дитини має залишитися « ОСОБА_5 ».

З цього приводу суд уважає за доцільне зазначити слідуюче.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частини друга, третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої, третьої статті 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував, що встановлення батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження дитини про батька дитини самі по собі не є підставою для зміни прізвища дитини (зокрема постанова від 20 жовтня 2023 року у справі № 752/11710/21).

Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно із частиною п`ятою статті 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 365/322/17 зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни прізвища дитини, оскільки дитина від народження проживає з матір`ю та має прізвище матері, батьком не доведено необхідність такої зміни, а також того, що зміна прізвища буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку. При цьому судами враховано висновок органу опіки та піклування, яким вирішено за доцільне не змінювати прізвище малолітньої дитини, враховуючи емоційний стан дитини, її внутрішній дискомфорт та прив`язаність до матері.

Верховний Суд в постанові від 02 червня 2021 року в справі № 759/2921/18 виклав правовий висновок, згідно з яким інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 504/4181/17.

Повертаючись до обставин цієї справи, судом ураховується, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, а прізвище дитини було вказано у свідоцтві зі слів матері. Також, дитина проживає разом із матір`ю і остання заперечує щодо зміни прізвища доньки.

Крім того, судом установлено, що вихованням, розвитком та доглядом за дитиною займається її мати, прізвище якої « ОСОБА_5 », а тому суд уважає, що у дитини можуть виникнути психологічні складнощі у випадку, коли її прізвище буде відрізнятись від прізвища матері, у спілкуванні з однолітками та при самоідентифікації в суспільстві.

Водночас, посилання відповідача на нібито перешкоди зі сторони позивачки у спілкуванні його з донькою, що підтверджується перепискою у додатку «Viber», суд не бере до уваги, оскільки указані не обставини не є предметом позову і стосуються інших правовідносин (порядку встановлення спілкування батьків з дитиною та (або) усунення перешкод у такому спілкуванні).

Крім того, суд констатує, що роздруківка скріншотів переписки у месенджері не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21.

Водночас, відповідач під час розгляду цієї справи не надав до суду аргументованих та належних доказів крайньої необхідності зміни прізвища дитини, які б відповідали в першу чергу інтересам дитини.

Ураховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову у зустрічному позові в частині внесення зміни до актового запису щодо прізвища дитини, оскільки ОСОБА_3 не доведено необхідність зміни прізвища доньки з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 », а також те, що зміна прізвища буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку.

Що стосується первісного позову у частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 заявлено витрати на правову допомогу адвокатом, які вона понесла у зв`язку з розглядом цієї справи, у розмірі 22 000,00 грн. На їх підтвердження позивачка надала: договір про надання правової допомоги від 07 червня 2023 року № 07/06/2023, укладеним з адвокатом Горовою О. В.; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 04 липня 2023 року серії АІ № 1420119. Також надано попередній розрахунок витрат, який включає такі витрати: консультація клієнта щодо суті спору, підбір судової практики у спірних правовідносинах, складання та подання позовної заяви 10 000,00 грн (5 год.); складання та подання клопотання про призначення експертизи та виклик свідків 4 000,00 грн (2 год.); складання та подання відповіді на відзив 4 000,00 грн (2год.); складання та подання попереднього розрахунку витрат на професійну правову допомогу 4 000,00 грн (2 год.).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частин першої, другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції до прийняття постанови у справі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, Верховний Суд виклав сталу правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зокрема, такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, суд уважає, що заявлені позивачкою витрати на правову допомогу є неспівмірними до складності цієї справи, а також не підтвердженні належним доказами (зокрема, актом виконаних робіт, платіжними квитанціями, тощо).

З урахуванням суті спору, кількості судових засідань, змісту позову й інших письмових документів, поданих представником позивачки, а також співмірності задоволених позовних вимоги, суд уважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Керуючись статтями 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Борщагівська сільська рада, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задовольнити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Борщагівська сільська рада, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання батьківства задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису від 01 квітня 2020 року № 88 про народження ОСОБА_4 , складеного виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та вказати в графі батько: « ОСОБА_3 громадянин України».

В іншій частині вимог зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч гривень 00 коп.).

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 березня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ