Справа № 302/345/25
Провадження № 2/302/200/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

26 березня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Повідайчика О.І.

за участі:

секретаря судового засідання Куруц В.І.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н О В И В

10 березня 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка, спадкоємиця), через представницю адвокатку Гренджа Вікторію Юріївну, звернулася до суду з вказаним позовом до Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області (далі Синевирської сільської ради, рада, відповідач), який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Синевир Хустського району, Закарпатської області, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка доводилася позивачці сестрою. До складу спадщини увійшов житловий будинок під АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1854 га, кадастровий номер - :01:008:0001, виділена під будівництво та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивачка, ОСОБА_1 вважається єдиною належною спадкоємицею за заповітом, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правоустановчих документів та через відсутність інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно. Обґрунтовуючи позов зазначеними вище обставинами та посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства позивачка просила визнати за нею право власності на згадане майно в порядку спадкування за заповітом до майна померлої ОСОБА_2

11 березня 2025 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.

Позивач в підготовче засідання не з`явився.

Представниця позивача адвокатка Гренджа В.Ю. подала суду заяву від 26 березня 2025 року, в якій просила розглянути справу без участі позивача та її представниці, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач Синевирська сільська рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву в якій зазначає про відсутність заперечень у справі та визнає заявлений позов й просить розглянути справу без участі представника сільської ради в судовому засіданні.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.

03 травня 1960 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 , 1930 року народження та ОСОБА_4 , 1939 року народження, яка після одруження обрала прізвище ОСОБА_5 , що доводиться свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 11) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 17.02.2025.

Під час перебування в шлюбі, в 1970 році, подружжям було побудовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою з погосподарської книги від 11.10.2024 № 1682 (а.с.17). Право власності на будинок зареєстровано не було. За життя ОСОБА_3 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер: :01:008:0001 загальною площею 0,1854 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту від 05.06.2006 (а.с. 31), що також доводиться витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.02.2025 (а.с. 32-34).

08 вересня 2017 року подружжям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було складено заповіт подружжя, який посвідчений 08 вересня 2017 року ОСОБА_6 , Синевирським сільським головою Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, та зареєстрований в книзі за № 130, яким все належне майно на день смерті вони заповіли ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Синевир Хустського району Закарпатської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.10).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Синевирської сільської ради Закарпатської області за вих.№ 232 від 28.01.2020 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був постійним мешканцем с.Синевир № 1344 Хустського району Закарпатської області. На момент смерті ОСОБА_3 в даному будинку проживала та була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина (а.с.16). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80274962 від 27.02.2025 відповідні відомості щодо заведення спадкових справ за ОСОБА_3 в Спадковому реєстрі відсутні. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №80274896 від 27.02.2025 за життя ОСОБА_3 склав тільки заповіт подружжя від 08.09.2017, який є чинним на момент його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.9).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Синевирської сільської ради Закарпатської області за вих.№ 1050 від 27.06.2024 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була постійною мешканкою с.Синевир № 1344 Хустського району Закарпатської області. На момент смерті ОСОБА_2 в цьому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, за життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , склала заповіт, який посвідчений 20 лютого 2020 року Шпілька Оксаною Михайлівною, секретарем Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, та зареєстрований в книзі за № 115, та відповідно до якого ОСОБА_2 після її смерті все належне майно заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Цей заповіт не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої державним нотаріусом 20.08.2024 за № 78059138, з якої вбачається наявність заповіту, посвідченого 20.02.2020 року Синевирською сільською радою, який був зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 25 та на теперішній час є чинним.

ОСОБА_1 звернулася до Міжгірської нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1854 га, кадастровий номер - :01:008:0001, для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . Нотаріусом їй було відмовлено в учиненні відповідної нотаріальної дії на підставі підпункту 4.16 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок № 296/5) відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Нотаріус постановив відмовити у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину позаяк остання не подала правоустановчі документи та через відсутність відповідної інформації про зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 лютого 2025 року (а.с. 15).

Відповідно до підпункту 4.19 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Правовідносини щодо права власності до 01 січня 2004 року регламентувались розділом ІІ Цивільного кодексу УРСР. Верховним Судом України в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13 було висловлено правову позицію, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

Питання набуття права власності, зокрема й на житловий будинок у 1970 році, регламентувались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки зведення й завершення будівництвом об`єкта.

Відповідно до вказаних нормативних документів громадяни вправі були, зокрема, придбати або побудувати для себе на праві особистої власності житлові будинки. Тобто законодавче регулювання на час будівництва подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 житлового будинку в 1970 році передбачало набуття права особистої власності на житловий будинок внаслідок його будівництва.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час завершення будівництвом житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. Вказаним нормативним актом було передбачено реєстрацію права власності на житло тільки в містах та селищах і не встановлювалась можливість такої в сільських населених пунктах. Відповідно до практики правозастосування діючого законодавства, викладеної в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами».

На підставі наведеного, оскільки матеріалами справи, зокрема випискою з погосподарської книги від 11.10.2024 № 1682 (а.с. 17) та технічним паспортом (а.с. 19-24), доводиться факт будівництва подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час перебування в шлюбі житлового будинку АДРЕСА_1 , з врахуванням положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, суд доходить висновку про набуття подружжям права спільної сумісної власності на будинок внаслідок його створення (завершення будівництвом).

Відповідно до п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У зв`язку з смертю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Синевир, за ним відкрилась спадщина до складу якої увійшли 1/2 житлового будинку в с.Синевир № 1344 Міжгірського (на цей час Хустського) району Закарпатської області та земельна ділянка кадастровий номер: :01:008:0001 загальною площею 0,1854 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (ст. 1216, 1218, 1220, 1221 ЦК України).

Оскільки позивачка, як спадкоємець за заповітом, у встановлений ч. 1 ст. 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини не подавала спадкування за ОСОБА_3 здійснювалось за законом і спадщину за ним прийняла ОСОБА_2 , яка належала до спадкоємців першої черги за законом та постійно проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини й не подавала заяви про відмову від спадщини (ст. 1217, 1222, 1223, 1233, 1258, 1261та ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК України). Відтак ОСОБА_2 стала власницею житлового будинку в с.Синевир № 1344 Міжгірського (на цей час Хустського) району Закарпатської області в цілій частці та земельної ділянки кадастровий номер: :01:008:0001 загальною площею 0,1854 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з смертю ІНФОРМАЦІЯ_9 в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області ОСОБА_2 за нею відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер: :01:008:0001 загальною площею 0,1854 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (ст.1216, 1218, 1220, 1221 ЦК України).

Спадкування за ОСОБА_2 здійснюється за заповітом і єдиним спадкоємцем є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину подавши в строк установлений ст. 1270 ЦК України нотаріусу відповідну заяву (ст. 1217, 1222, 1223 і 1233, 1268 і 1269 ЦК України).

Враховуючи наведене суд встановив, що позивачка, як єдиний спадкоємець за заповітом за померлою ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, набула право на спадкування за нею майна, котре увійшло до складу спадщини, зокрема, житловий будинок під АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою .

Суд не встановив обставин, які мали б наслідком усунення позивачки від спадкування за ОСОБА_2 чи обставин, які б свідчили, що спадкування позивачкою за ОСОБА_2 порушує права чи законні інтереси третіх осіб.

Відтак суд дійшов висновку, що у позивачки виникло право на набуття у власність зазначених об`єктів нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом та, водночас, наявність формальних перешкод для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємця, які не впливають на зміст цього права.

Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності) зазначеної норми, позицію викладену в п 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб визнання права.

Відтак суд уважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3, 11, 16, 316-319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на нерухоме майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: село Синевир, 1344 Хустського району, Закарпатської області;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0001, площею 0,1854 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 26.03.2025.

Повне найменування учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Синевирська сільська рада Хустського району Закарпатської області; ; місцезнаходження: с. Синевир, 1066 Хустський район, Закарпатська область, 90041.

Головуючий суддя О. І. Повідайчик