ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м.Суми

Справа №577/1808/24

Номер провадження 22-ц/816/282/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2024 року у складі судді Галяна С.В., ухваленого в м. Конотоп Сумської області, повне судове рішення складено 27 травня 2024 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01 лютого 2012 року, та приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. Таким чином з моменту підписання відповідачем заяви між банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, після спливу строку дії якої відповідачем було додатково отримані кредитні картки. В процесі користування рахунком відбулася зміна процентної ставки до 40,8% річних. 21 квітня 2023 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 01 лютого 2012 року станом на 18 березня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 78 393 грн 45 коп., яка складається із: 62 647 грн 56 коп. заборгованість за кредитом; 15 745 грн 89 коп. заборгованість за простроченими процентами, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що між сторонами договір було укладено та підписано у встановлений законом спосіб, у тому числі в частині умов про проценти (шляхом проставлення електронного цифрового підпису). Тому вважає доведеним існування між сторонами договірних зобов`язань та загальної суми заборгованості 78 393,45 грн.

Вказує на те, що банком надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Відповідач самоусунувся від розгляду даної справи, заперечення на позовну заяву та доказів на їх підтвердження не надавав, докази надані позивачем не спростував, будь-яких клопотань на встановлення певних обставин справи не заявляв. Суд ухвалив оскаржуване рішення нехтуючи засадами змагальності сторін, засадами доказовості позицій обох сторін судового спору.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2012 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розмір процентної ставки вказана заява не містить (а.с. 50).

25 грудня 2020 року відповідач підписав паспорт споживчого кредитування (а.с. 22-23), а 21 квітня 2023 року - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка містить основні умови кредитування для різних видів кредитних карток (а.с. 37-48).

На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затв. наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачем не підписані (а.с. 77-109).

Також позивачем було надано виписку з рахунку (а.с. 24-36).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу за кредитним договором № б/н було видано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття 01 лютого 2012 року, термін дії 10/15, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_2 (дата відкриття 10 жовтня 2015 року, термін дії 10/19, тип картки Карта Універсальна), НОМЕР_3 (дата відкриття 22 січня 2018 року, термін дії 12/21, тип картки Карта Універсальна GOLD); НОМЕР_4 (дата відкриття 17 грудня 2021 року, термін дії 12/25, тип картки - Карта «Універсальна» GOLD); НОМЕР_5 (дата відкриття 21 квітня 2023 року, термін дії 05/27, тип картки - Карта «Універсальна» GOLD (а.с. 49).

Також позивачем надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 112).

Відповідно до розрахунку банку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 18 березня 2024 року становить 78 393 грн 45 коп., з яких: 62 647 грн 56 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 15 745 грн 89 коп. заборгованість за простроченими процентами (а.с. 7-21).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, оскільки Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача і не розцінюються судом як частина кредитного договору, укладеного сторонами 01 лютого 2012 року шляхом підписання заяви-анкети, а також, що заборгованість за тілом кредиту виникла за рахунок списання позивачем процентів, які в установленому порядку узгоджені не були, тому дійшов висновку, що у відповідача відсутня заборгованість перед банком, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Банк при зверненні до суду з даним позовом на підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору.

Надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки в Анкеті-заяві позичальника від 01 лютого 2012 року процентна ставка не зазначена, тому відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Таким чином, враховуючи, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 лютого 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, що узгоджується з висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Підписана відповідачем 21 квітня 2023 року заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг містить інформацію щодо умов кредитування для різних кредитних карток, а тому з неї неможливо встановити, на яких саме умовах відповідач користувався кредитними коштами, починаючи з 21 квітня 2023 року, в тому числі і щодо розміру процентної ставки.

Стосовно паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем 25 грудня 2020 року слід зазначити, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Банк при зверненні до суду також ставив питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 62 647,56 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банк, починаючи з липня 2015 року погашав проценти за рахунок тіла кредиту (4-та колонка розрахунку). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже позивачем неправильно обраховано заборгованість за тілом кредиту, яке було безпідставно збільшене за рахунок процентів.

Встановивши, що відповідачем внесено в рахунок повернення кредиту коштів більше, ніж ним отримано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374; 375; 381-382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов