КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/346/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

19 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заподіяну майнову шкоду внаслідок неналежного утримання нею транспортного засобу, що призвело до виникнення пожежі, у розмірі 142 609,65 грн та судові витрати.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування завданої шкоди суму у розмірі 103 771,62 грн та 1 458,12 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачка через представника - адвоката Маленка О.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 рокузалишено без змін.

10 лютого 2025 року позивач через підсистему «Електронний суд» звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідачки на його користь 19 555,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Заяву обґрунтував тим, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він планує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

03 грудня 2024 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Чубенком М.С. договір про надання правничої допомоги, на підставі якого адвокатом надавалась правова допомогу позивачу під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції.

За змістом додатку № 1 до цього договору, сторони погодили надання адвокатом правничої допомоги клієнту в наступному обсязі: ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року у справі № 760/16150/20; пошук та аналіз судової практики у схожих правовідносинах;надання юридичної консультації за результатами ознайомлення з апеляційною скаргою та аналізу судової практики;підготовка відзиву (термінова) на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року; підготовка клопотання про долучення доказів у справі № 760/16150/20.

Відповідно до змісту додатку № 2 до договору про надання правничої допомоги сторони узгодили попередній (орієнтовний) розрахунок вартості послуг в сумі 19 555,00 грн.

04 лютого 2025 року сторонами договору було підписано акт про надану правничу допомогу, згідно із яким адвокатом надані всі послуги відповідно до узгодженого сторонами розрахунку вартості послуг.

Долучити такі докази до матеріалів справи під час розгляду справи не вбачалося за можливе, оскільки на початку апеляційного провадження неможливо передбачити остаточну суму понесених витрат на професійну правничу допомогу, які, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Відповідачка в особі представника - адвоката Маленка О.В. надіслала заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, в якому просить суму витрат на надання професійної правничої допомоги у даній справі зменшити до 4 000,00 грн.

Сторони у призначене судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини четвертої статті 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи тавимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає, що вказану заяву слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі».

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, який є першою заявою позивача по суті спору на стадії апеляційного провадження у справі, представник ОСОБА_1 - адвокат Чубенко М.С. навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач планує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення на підставі частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 рокузалишено без змін.

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 19 555,00 грн витрат на правову допомогу та до якої долучив копії: договору про надання правничої допомоги від 03 грудня 2024 року; доручення на надання адвокатом правничої допомоги клієнту (додаток № 1 до договору); попереднього розрахунку вартості послуг (додаток № 2 до договору); акту про надану правничу допомогу від 04 лютого 2025 року (додаток № 3 до договору).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина третя статті 141 ЦПК Українипередбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

У даній справі розмір винагороди адвоката за надання професійної правничої допомогив суді апеляційної інстанції визначений позивачем та адвокатом Чубенком М.С. відповідно до розділу 4 договору про надання правничої допомоги від 03 грудня 2024 року у розмірі 19 555,00 грн, а на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт Кошарським О.В.надано належні докази, а саме копії доручення на надання адвокатом правничої допомоги клієнту, попереднього розрахунку вартості послуг, акту про надану правничу допомогу від 04 лютого 2025 року, які є додатками до вказаного договору.

Факт надання правової допомоги Кошарському О.В. в суді апеляційної інстанціїу цій справі адвокатом Чубенком М.С. на підставі договору про надання правничої допомоги від 03 грудня 2024 року підтверджується матеріалами справи, зокрема, відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року та актом про надану правничу допомогу від 04 лютого 2025 року, що є додатком до вказаного договору.

Зважаючи на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази та досягнуті домовленості між позивачем та адвокатом Чубенком М.С. у розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 витрат за надання професійної правничої допомоги під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи відповідачки про те, що заявлена позивачем до відшкодування суму витрат на правову допомогу у розмірі 19 555,00 грн є неспівмірноюзі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених представником процесуальних документів на стадії апеляційного провадження у справі.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що в попередньому розрахунку вартості послуг та акті про надану правничу допомогу від 04 лютого 2025 року ОСОБА_1 та адвокат Чубенко М.С. погодили надання правничої допомоги в такому обсязі:

ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 рокуу справі № 760/16150/20 - 3 650,00 грн;

пошук та аналіз судової практики у схожих правовідносинах - 2 620,00 грн;

надання юридичної консультації за результатами ознайомлення з апеляційною скаргою та аналізу судової практики - 0,00 грн;

підготовка відзиву (термінова) на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року - 9 960,00 грн;

підготовка клопотання про долучення доказів у справі № 760/16150/20 - 3 325,00 грн.

Так, попереднє ознайомлення зі змістом апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, пошук та аналіз актуальної судової практики мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на апеляційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги. Тобто, зазначені види правничої допомоги за своєю суттю є послугами, що фактично входять до складу одного і того ж завдання - підготовки відзиву на апеляційну скаргу, а тому такі витрати не можуть бути відшкодовані у повному обсязі.

Подане особисто позивачем перед судовим засіданням 05 лютого 2025 року клопотання про долучення доказів було залишено судом апеляційної інстанції без розгляду, оскільки позивачем не надано доказів направлення копії цього клопотання іншій стороні.

Крім того, зазначена справа, в якій між сторонами розглядався спір щодо відшкодування шкоди у розмірі 103 771,62 грн, не відноситься до категорії справ значної складності, які потребують самостійного напрацювання представником окремого правового висновку і наведення нових обставин, які мають значення для справи.

Отже, заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 19 555,00 грн фактично лише за складання відзиву на апеляційну скаргу є очевидно завищеною, належним чином не обґрунтованою, що суперечать критеріями реальності, розумності і співрозмірності таких витрат складності справи та дійсному обсягу виконаних робіт (наданих послуг), які були необхідними для захисту інтересів позивача в апеляційному суді.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 04 жовтня 2021 року у справі № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19 на інших, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

На думку колегії суддів, ураховуючи доведений факт складання і подання представником позивача через підсистему «Електронний суд» відзиву на апеляційну скаргу, а також визначену вартість вказаних послуг в акті про надану правничу допомогу від 04 лютого 2025 року за договором про надання правничої допомоги від 03 грудня 2024 року, 5 000,00 грн винагороди адвоката Чубенка М.С. є достатньою компенсацією з урахуванням виконаної роботи цим адвокатом та обсягом наданих послуг, виходячи з обставин даної справи, критерію розумності розміру витрат, а також впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим щодо суми коштів, які позивач змушений буде реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді апеляційної інстанції, та відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 05 лютого 2025 року не було вирішено питання про судові витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, а його заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,подана з дотриманням вимог, встановлених частиною восьмою статті 141 ЦПК України, та є частково обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 15, 133, 137, 141, 270, 368, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди додаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн (п'ять тисяч гривень).

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній