Справа № 444/3699/23 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З. Л.
Провадження № 22-ц/811/1464/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника АТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № LVН9GА від 11.06.2008 у розмірі 4805,36 дол. США, яка складається з: 2808,69 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 367,59 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1629,08 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.03.2014 по 10.09.2014; та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір LVН9GА, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 28 709,00 дол.США терміном до 11.06.2018, та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 24.04.2023 становить 29724,54 дол. США, заборгованість до стягнення становить 4805,36 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором LVН9GА між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки.

Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, банк направив на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором, однак така залишилися не виконаною.

На підставі наведеного позивач просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 14.11.2023 позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк»» заборгованість у розмірі 4805,36 дол. США за кредитним договором № LVН9GА від 11.06.2008, яка складається з:

- 2808.69 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 367,59 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 1629,08 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.03.2014 по 10.09.2014;

та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12.01.2024 заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертають увагу на те, що 14.11.2023 у додатку «Дія» в розділі «Судові послуги» на телефоні відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з`явилось повідомлення про те, що 14.11.2023 по судовій справі № 444/3699/23 судом ухвалено заочне рішення. Про те, що у провадженні Жовківського районного суду Львівської області на розгляді перебуває цивільна справа № 444/3699/23 за позовом АТ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та судове засідання по якій призначено на 14.11.2023 о 13 год. 00 хв. відповідачі дізнались 28.10.2023 після отримання поштового листа з проставленим штемпелем «Судова повістка» (штрих-коди відповідно 725 та 733). Відповідно до зазначеної ухвали суду, строк для подання відзиву спливав 14.11.2023, однак, жодних повідомлень у додатку «Дія» станом на 16.10.2023 - на дату відкриття провадження у даній справі не з`являлось. 14.11.2023 відповідачі, користуючись своїм цивільними правами, подали спільний відзив на даний позов, де заперечували проти позовних вимог банку, наводячи підстави. Належним чином завірену копію зазначеного заочного рішення суду відповідачі не отримували, а судове рішення постановлено з грубим порушенням процесуальних норм права і закону, оскільки прийняте за одне судове засідання (14.11.2023), що не передбачено законом. Положеннями ЦПК України не передбачено проставлення на поштовому конверті штемпеля з позначкою «Судова повістка». Проставлення штемпеля з позначкою «Судова повістка» на поштових конвертах, в який було вкладено ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками мали би зберігатися на відділенні пошти не 30 днів, а 3 дні, що створює перешкоди відповідачам у доступі до правосуддя. Суд не визнавав явку відповідачів обов`язковою, тому не мав юридичного права надсилати судові повістки про виклик до суду відповідачів, а лише судові повістки-повідомлення.

На думку апелянтів, АТ КБ «ПриватБанк», не маючи статус кредитора, не отримавши остаточного рішення по цивільній справі № 444/539/14-ц, 03.10.2016 (нібито) в рахунок погашення заборгованості переоформив іпотечну квартиру на своє ім`я та зареєструвався, як власник житлового приміщення іпотекодателів. Офіційні відповіді Національного Банку України підтверджують: відсутність інформації щодо простроченої заборгованості ОСОБА_1 перед банками України станом на 24.06.2016 та відсутність у розпорядженні ПАТ КБ «ПриватБанк» готівкового долара США у період з 13.09.2007 по 31.12.2014 та щодо відсутності будь-якої заборгованості ОСОБА_1 перед будь-якими банками України станом на 16.08.2016. Окрім того, позивачем не надано жодних первинних документів на підтвердження позовних вимог.

Зазначають, що строк дії кредитного, іпотечного договору та договору поруки, як договорів забезпечення зобов`язань за кредитним договором сплив 11.06.2018. (строк дії кредитного договору - до 11.06.2018 ), тому строк пред`явлення будь-яких вимог щодо виконання зобов`язань по вказаному кредиту будь-яким кредитором було пропущено, остання дата, до якої кредитор (не позивач) мав юридичне право пред`явити вимоги 11.06.2021, загальний трирічний строк позовної давності сплив, а позов подано у жовтні 2023 року. Тобто, кредитором було визначено момент настання події, з якою кредитор пов`язує припинення строку дії кредитного договору. Отже, у разі, якщо кредитор вважав своє право порушеним, то ще у 2014 році (9 років потому) з моменту невиконання/неналежного виконання зобов`язань позичальником дія Договору кредиту припинилась. До поручителя з моменту укладання кредитного договору та договору поруки кредитор з претензіями не звертався та жодних вимог не висував. Кредитор, який є відмінним від позивача не скористався своїм правом пред`явлення вимоги до поручителя та відповідно пропустив строк для пред`явлення будь-яких вимог до відповідача ОСОБА_2 . Позов з вимогами до ОСОБА_2 подано в 2023 p., тобто, майже через 10 років з дня, який позивач зазначає як дату прострочення виконання зобов`язань позичальником (10.03.2014) та більше 5 років після спливу дії договору кредиту а відповідно і спливу дії забезпечувальних договорів поруки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишак О.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, від представника ОСОБА_1 Тертичної Л.Л. надійшло письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 11.06.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк»» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № LVH9GA, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 28 709, 00 дол. США зі сплатою 15 % річних строком до 02.06.2018.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 11.08.2008 було укладено Договір поруки.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 24.04.2023 становить 29 724,54 дол. США та складається із:2808,69 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 367,59 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1629,08 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.03.2014 по 10.09.2014, з яких позивач просив стягнути 4805,36 дол. США.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконали свої зобов`язання за вказаним договором, тому позовні вимоги банку є обґрунтованими.

Проте погодитись із цим висновком районного суду не можна, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначено, що: «Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28.10.2020 у справі № 362/3054/14-ц (провадження № 61-17992св19), від 05.11.2020 у справі № 711/5482/18 (провадження № 61-22738св19).

Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Встановлено, що в провадженні судів перебувала цивільна справа № 444/539/14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно та виселення. Із позовом банк звернувся до суду 11.03.2014.

Із змісту судових рішень, ухвалених в межах цивільної справи № 444/539/14, вбачається, що станом на 30.01.2014 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором № LVH9GA від 11.08.2008 становила 24 416,57 доларів США, із яких 20571,39 дол. США за основним зобов`язанням, 2231,57 дол. США по процентах, 316,57 до. США по комісії за користування кредитом, 104,55 дол.США пені за порушення зобов`язання і штрафи в сумі 31,29 дол. США та 1161,2 дол. США. Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено договором іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , тому банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної суми заборгованості.

Отже банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені і штрафів за порушення умов договору.

Звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк як кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим у банку відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитом, пеню та штрафи після закінчення строку дії кредитного договору і цей строк вважається таким, що настав 11.03.2014.

У даній справі АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 2808,69 дол. США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 367,59 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 10.03.2014 по 10.09.2014 в розмірі 1629,08 дол. США.

З розрахунку заборгованості вбачається, що зазначена заборгованість нарахована банком після закінчення строку дії кредитного договору.

Враховуючи, що після березня 2014 року у банку було відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитом, пеню та штрафи, які передбачені умовами договору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст постанови складено: 28.03.2025

Головуючий

Судді