справа № 489/1692/25
провадження №2-з/489/17/25
УХВАЛА

26 березня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в письмову провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У березні 2025 року позивач, через свого представника адвоката Жильцова В.В., звернулась до суду з позовною заявою в якій просить:

-визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя: автомобіль марки «RENAULT MASTER» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; готівкові грошові кошти у розмірі 450 000,00 грн. та 16 000,00 доларів США; та гараж № НОМЕР_2 в АГК «Зоря»;

-стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини автомобіля марки «RENAULT MASTER» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що складає 316 804,86 грн. Після стягнення суми компенсації, право власності на автомобіль визнати за ОСОБА_2 ;

-визнати за сторонами право на 225000,00 грн. та 8000,00 доларів США, кожній із сторін. Зобов`язати відповідача повернути позивачу належну їй частину грошових коштів, а саме: 225 000,00 гривень та 8000,00 доларів США;

визнати за сторонами право власності на гараж № НОМЕР_2 , що розташований у АГК «Зоря».

24.03.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «RENAULT MASTER» 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , заборонивши ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо цього автомобіля, в тому числі користуватися ним.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що вищевказаний автомобіль, є спільною сумісною власністю сторін, а не вжиття заходів до забезпечення позову, надасть відповідачу можливість відчужити спільний автомобіль, який був придбаний подружжям під час шлюбу, на користь третіх осіб, що в подальшому потягне труднощі при виконанні рішення чи взагалі матиме наслідком неможливість виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом частини третьої статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини першої статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, тощо.

Частина восьма статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Слід також зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні від 31.07.2003 у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Відповідно до положень пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Із заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо поділу транспортного засобу, набутого в період шлюбу. У зв`язку із чим, представник позивача просить забезпечити транспортний засіб шляхом накладення на нього арешту та як відповідач може здійснити відчуження спільного майна подружжя, що може істотно ускладнити виконання рішення суду.

Надавши оцінку відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересів сторін, а також наявним у справі доказів щодо належності певній особі спірного майна, суд не вбачає підстав для задоволення заяви, оскільки позивачем не надано доказів набуття сторонами транспортного засобу в період шлюбу та його реєстрації на момент звернення до суду, що в разі задоволення заяви може призвести до порушення прав іншої особи, якщо об`єкт забезпечення було відчужено на момент звернення позивача з позовом до суду.

На вказані обставини суд звертав увагу заявника в ухвалі від 14.03.2025, якою відмовлено в забезпеченні позову.

Доданий заявником до заяви про забезпечення позову, що розглядається, запис № 1137 ТСЦ МВС про реєстрацію відповідача ОСОБА_2 на прийом 25.03.2025 15:30 год. не є належним і допустимим доказом реєстрації спірного транспортного засобу за певною особою.

Суд звертає увагу заявника, що в порядку підготовки справи до розгляду ухвалою про відкриття провадження у справі від 26.03.2025 судом витребувано з Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях відомості щодо власника спірного транспортного засобу.

Таким чином, всупереч вимог діючого законодавства, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження належності відповідачу майна, на яке представник позивача просить накласти арешт. А також не надано доказів неможливості отримання позивачем відомостей про реєстрацію транспортного засобу самостійно.

За таких обставин, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26.03.2025.

Суддя І.В.Коваленко