Справа № 308/9373/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Гефнер К.-С.Л.,

представника заявника (боржника) адвокат Матіко С.Р.,

представника стягувача адвоката Німець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою боржника ОСОБА_1 , про поворот виконання судового наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в якій просить в порядку повороту виконання судового наказу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/9373/24 від 15.07.2024 стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 27956,81 грн.

Свою заяву обґрунтовує тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2024 судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, визнано таким, що не підлягає виконанню. Дана ухвала залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2025. Разом з тим, в період примусового виконання вказаного судового наказу, відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді було стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 27956,81 грн., які вона просить повернути, оскільки добровільно такі кошти стягувачем не було повернуто.

Стягувачем 31.03.2025 подано письмове заперечення на заяву про поворот виконання рішення, в якому просить відмовити у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що причиною визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є не надання стягувачем неправомірних відомостей про місце проживання дитини, а не надання завідомо неправдивих відомостей у заяві про видачу судового наказу. При звернення до суду із заявою про видачу судового наказу дитина дійсно проживала з батьком. Відтак вважає, що поворот виконання рішення про стягнення аліментів зі стягувача є неможливим в силу ч.2 ст.445 ЦПК України.

Також стягувачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2025.

У судовому засіданні представник заявника (боржника) адвокат Матіко С.Р. підтримав вимоги заяви, просив таку задоволити з мотивів викладених у ній.

Представник стягувача адвокат Німець О.М. просила відмовити у задоволенні заяви про поворот виконання рішення з мотивів викладених у письмовому запереченні.

У судовому засіданні відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Німець О.М. про зупинення провадження у справі, про що постановлено протокольну ухвалу.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

При цьому згідно з ч. 3 такої судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, а п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду віднесено до основних засад судочинства.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів. Водночас, ст.171 ЦПК України передбачено можливість скасування судового наказу. Разом з тим, ч.1 ст.170 ЦПК України виключає можливість скасування судового наказу виданого на вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини. В таких випадках можливий до застосування механізм передбачений, зокрема, ст.432 даного кодексу.

Так згідно з ч.ч. 1 та 2ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як за наслідками скасування судового наказу так і визнання його таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ є нечинним, а виконане за таким наказом підлягає поверненню.

Згідно з ч. 3 статті 171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Так відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Нормами ЦПК України не передбачено прямої можливості подання окремої заяви про поворот виконання судового наказу, однак згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема нормою статті 444, передбачено вирішення питання повороту виконання рішення, постанови суду у разі скасування раніше прийнятого судового рішення, за яким в порядку виконання стягнуті з боржника кошти або вилучене його майно на користь стягувача.

Поворот виконання рішення представляє собою повернення стягувачем боржнику всього, що ним було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржнику збитків, завданих виконанням рішення. Отже, поворот виконання є процесуальною формою поновлення судом порушених прав боржника, що забезпечує можливість зворотного стягнення зі стягувача всього безпідставно отриманого ним за скасованим рішенням. З іншого боку, поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який повинен здійснюватися шляхом подання заяви про поворот виконання. Необхідність у повороті виконання судового рішення і поверненні сторін у первісне становище виникає тоді, коли рішення виконане, але згодом скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанції, якщо цей суд закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Так ч. 9 ст. 444 ЦПК України визначено, що якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З врахуванням наведеного заява про поворот виконання судового наказу розглядається судом, що ухвалив відповідний судовий наказ.

Підставою для застосування повороту виконання судового рішення (ч.ч. 5, 6 ст. 444 ЦПК України) є підтвердження того, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Крім того, відповідно до положень ч.2 ст. 445 ЦПК України- у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності таких умов: 1) щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання рішення майно чи гроші; 2) щоб виконане рішення було скасовано вищестоящим судом повністю чи змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, постанові Верховного Суду від 28 січня 2018 року у справі № 203/2612/13-ц (провадження № 61-1394 св 17)).

Отже, цивільним процесуальним кодексом України, зокрема нормою ст. 444, передбачено вирішення питання повороту виконання рішення постанови суду у разі скасування раніше прийнятого судового рішення, за яким в порядку виконання стягнуті з боржника кошти, або вилучене його майно на користь стягувача.

За змістом наведеної норми закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Так, відповідно до частини 2 статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що інститут повороту виконання судових рішень не є абсолютним та має певні обмеження, а саме, під час звернення до суду з заявою про поворот виконання рішення про стягнення аліментів окремим предметом доказування є ухвалення судом рішенням на підставі підроблених документів або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

У вказаних випадках поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи було стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Поворот виконання рішення у вказаній справі стосується, зокрема, стягнення аліментів, а тому має здійснюватися з урахуванням особливостей встановлених положеннями ст. 445 ЦПК України.

Процесуальним законодавством визначено необхідність встановлення обов`язкових умов, за яких можливо допустити поворот виконання судового рішення про стягнення аліментів, а саме: повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання ним підроблених документів.

Передумовою для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення у такій справі є встановлення, що судове рішення, яке скасовано, було обґрунтовано на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Із матеріалів наказного провадження (справа №308/9373/24) встановлено, що 15.07.2024 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано судовий наказ №308/9373/24, згідно з яким стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце оживання: АДРЕСА_1 ) на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31.05.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного наказу головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романом Владиславом Яношевичем відкрито виконавче провадження №75611751.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2025 заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ №308/9373/24.

Вказана ухвала мотивована тим, що як установлено судом, станом на момент подання ОСОБА_2 заяви про видачу судового наказу та її розгляду, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував та продовжує існувати спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 та участі батьків у його вихованні, який розглядається Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (справа №308/4263/24). Посилання стягувача у заяві про видачу наказу про те, що з квітня 2024 року ОСОБА_4 проживав разом із ним спростовується доданими доказами до цієї заяви доказами, які, зокрема, підтверджують перешкоджання батьком матері спілкуватись з сином (ухвали суду від 22.05.2024 та 18.06.2024; постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2024 та від 20.06.2024, повідомленням про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України від 01.07.2024).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2025 ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2025 №308/9373/24 залишено без змін.

Отже, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2025 визнано судовий наказ №308/9373/24 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з повідомленням стягувачем завідомо неправдивих відомостей.

Як установлено з листа начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.02.2025 при примусовому виконанні виконавчого провадження №75611751 по виконанню судового наказу №308/9373/24 від 15.07.2024, виданого Ужгородським міськрайонним судом, про стягнення із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце оживання: АДРЕСА_1 ) на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31.05.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, станом на 28.02.2025 з боржника ОСОБА_1 стягнуто та перераховано стягувачу ОСОБА_2 суму 27956,81грн.

З матеріалів даної зави вбачається, що представник ОСОБА_1 адвокат Матіко С.Р. 07.03.2025 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення вказаної суми ОСОБА_1 на банківський рахунок, номер якого зазначив у вимозі. Вказану вимогу адвокат Матіко С.Р. відправив ОСОБА_2 шляхом надіслання листа засобами поштового зв`язку через «Укрпошту» так і шляхом надіслання електронного листа за місцем роботи останнього.

Однак, ОСОБА_2 кошти отримані від ОСОБА_1 під час примусового виконання судового наказу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/9373/24 від 15.07.2024, який в подальшому визнано судом таким, що не підлягає виконанню, добровільно не повернув, у зв`язку з чим просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 27956,81 грн.

За правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, вважаю, що у даному випадку судовий наказ №308/9373/24 від 15.07.2024 був обґрунтований на завідомо неправдивих відомостях ОСОБА_2 , через що і був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому, в силу вимог ч. 2 ст. 445 ЦПК України, слід допустити поворот його виконання шляхом стягнення із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце оживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суми 27956,81 грн. стягнутих з неї аліментів.

Керуючись статтею 444 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , про поворот виконання судового наказу, задоволити.

Допустити поворот виконання судового наказу №308/9373/24 від 15.07.2024 шляхом стягнення із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце оживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суми 27956,81 грн. стягнутих з неї аліментів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 31.03.2025.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник