КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 759/187/21 Головуючий у суді І інстанції: Твердохліб Ю.О.
провадження №22-ц/824/3485/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Желепи О.В.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду у м. Києві від 10 вересня 2024 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 17 травня 1994 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 255. Неповнолітніх дітей подружжя не має.

Протягом останнього року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Причиною такого стану речей була подружня зрада відповідача. Кожен з подружжя на поточну дату має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю.

Позивач зазначила, що відповідач неодноразово застосовував до неї методи психічного, економічного та фізичного насильств. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та в родині загалом. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено з березня 2020 року, позивач та відповідач проживають окремо, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.

Відповідач не утримував родину протягом останніх п`яти років подружнього життя, оскільки мав іншу жінку ( ОСОБА_3 ) та проживав з нею однією сім`єю під час своїх «відряджень». На свою другу сім`ю відповідач витрачав час та грошові кошти, яких так не вистачало для утримання її та їх спільних дітей. Вона неодноразово знаходила фіскальні чеки, які підтверджували придбання речей або ж отримання послуг, що не мали відношення до їх родини (будівельні матеріали, меблі, послуги косметолога тощо).

Враховуючи наведене позивач просила суд розірвати шлюб укладений між нею та ОСОБА_2 14 травня 1994 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим з актовим записом № 255.

Також позивач мотивувала позов тим, що у шлюбі було придбано наступне рухоме майно: автомобіль марки «Toyota Camry» (2.5 6 А/Т PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017, та автомобіль марки «Kia Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Право власності на ці автомобілі зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , знаходяться у його користуванні і з моменту подання позовної заяви він їх переховує.

Крім того, за час шлюбу та спільного життя у власність набуто й нерухоме майно, а саме: квартира за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м (право власності зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 ); машиномісце № НОМЕР_4 , яке розташоване у напівпідземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 (право власності зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 ).

Зазначала, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної власності подружжя на майно, набутого в період шлюбу.

Наразі, спільне володіння спірною квартирою є неможливим. Після фактичного закінчення шлюбних відносин відповідач залишився проживати у житловому будинку іншої жінки, з якою приховував від позивача близькі стосунки, останні кілька років. Рішення жити окремо було прийняте ним особисто.

Між сторонами виник спір щодо користування квартирою, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, відповідач неодноразово вчиняв насильницькі дії щодо неї, погрожував та спонукав її до самогубства, влаштовував серйозні скандали та сварки. Крім того, з нею залишилися проживати спільні діти, двоє синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які також є користувачами спірної квартири.

Враховуючи наведене, виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, існує необхідність у реальному поділі в натурі спільного майна подружжя шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , права власності на машиномісце № НОМЕР_4 , яке розташоване у напівпідземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 , а за відповідачем визнання права власності на автомобіль марки «Toyota Camry» (2.5 6 А/Т PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки «Kia Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , право власності на які зареєстровані за відповідачем, які станом на сьогодні переховуються ним та знаходяться у його користуванні.

Вартість спірної квартири на дату її придбання становила 458 848,00 грн, що станом на 15 квітня 2005 року (дата видачі довідки ККУП «Фінансова компанія Житло-Інвест» про інвестування вартості спірної квартири, додається), становило еквівалент 87 299,00 доларів США.

Тобто частки майна подружжя складали по 229 424,00 грн кожному, що еквівалентно 43 649,00 доларів США за курсом НБУ, що існував на дату інвестування спірної квартири (роздруківка з офіційного сайту НБУ про підтвердження курсу долару США додається).

Право власності на квартиру (об`єкт інвестування) зареєстроване за позивачем 02.06.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації 08 червня 2006 року за № 44758.

Машиномісце № 30, яке розташоване у напівпідземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 було придбане на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В.

Право власності на машиномісце зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 ..

Вартість машиномісця на час його придбання становило 60 386,00 грн, що було еквівалентно (за курсом НБУ на дату придбання з розрахунку 7,971 грн за долар США) 7 575,00 доларів США.

Позивач також обґрунтовувала позов тим, що 02.09.2006 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф., відчужила належну їй на праві власності 44/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка була особистою власністю позивача та була відчужена за 126 250,00 грн, що було еквівалентно (за курсом НБУ на дату придбання з розрахунку 5,05 грн за 1 дол. США) 25 000,00 доларів США.

Позивач зазначала, що ці кошти були відкладені та у подальшому витрачені на придбання машиномісця та частково на придбання автомобіля марки «Toyota Camry» (2.5 6 А/Т PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль марки «Kia Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , право власності на які зареєстровані за відповідачем. За час проживання відповідача у спірній квартирі виключно вона витрачала кошти на утримання квартири, будинку та родини. За останні 6 місяців спільного проживання і до березня 2020 року, коли відповідач залишив родину та переїхав до іншої жінки, вона оплачувала боргові зобов`язання.

Проте наразі питання про компенсацію сплати боргових зобов`язань за комунальні послуги нею не підіймається, оскільки має на меті визнання права власності на спірну квартиру за нею.

Також 03 лютого та 25 травня 2020 року між позивачем та ОСОБА_6 були укладені договори про надання фінансової допомоги (позики) на загальну суму 155 000,00 грн (еквівалент 5 700,00 доларів США) з датою повернення 02 та 24 серпня 2020 року відповідно.

Ці кошти використовувалися з метою щоденного матеріального забезпечення родини, поточний ремонт квартири, сімейний відпочинок, невідкладного лікування позивача, оскільки сім`я не мала достатнього джерела фінансування.

Позивач зазначила, що станом на 06 серпня 2020 року запозичені кошти повернуті не були, оскільки сім`я фактично припинила своє існування за бажанням відповідача, а позивач не має змоги самостійно виплатити сімейний борг.

З огляду на те, що спір заявлений про поділ майна подружжя, позивач вважає за дохідне врахувати борги подружжя та визначити, що борг у сумі 155 000,00 грн є спільним боргом подружжя.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 131-134 том 1) ОСОБА_1 просила суд:

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 травня 1994 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим з актовим записом № 255.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на:

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110,2 кв. м, житловою площею 64,50 кв. м;

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 47,1 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м;

- машиномісце № НОМЕР_4 , яке розташоване у напівпідземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 ;

- автомобіль марки «Toyota Camry» (2.5 6 А/Т PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017;

- автомобіль марки «Kia Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 :

квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110,2 кв. м, житловою площею 64,50 кв. м;

частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 47,1 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 :

машиномісце № НОМЕР_4 , яке розташоване у напівпідземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_2 ;

частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 47,1 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м.

автомобіль марки «Toyota Camry» (2.5 6 А/Т PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017, шляхом компенсації за його частку ОСОБА_1 у спільному майні; автомобіль марки «Kia Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011, шляхом компенсації за його частку ОСОБА_1 у спільному майні.

Визнати борг в сумі 155 000,00 грн спільним боргом подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

28 квітня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а.с.175-178 т.1).

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що станом на березень 2005 року, ОСОБА_2 , його дружині ОСОБА_1 та дітям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_5 , яка була надана Ялтинським Головним управлінням МВС України ОСОБА_2 як працівнику міліції який (з своєю сім`єю) тривалий час перебував в черзі на житло.

07 квітня 2005 року був оформлений договір задатку на суму 20 000,00 доларів США щодо продажу зазначеної квартири, яка і була продана 09 квітня 2005 року за 120 000,00 доларів США. На кошти, отримані від продажу цієї квартири була придбана квартира АДРЕСА_6 .Таким чином, всі кошти на придбання квартири АДРЕСА_6 та ремонт цієї квартири були отримані від продажу квартири АДРЕСА_5 .

22 квітня 2005 року кошти від продажу квартири АДРЕСА_5 в сумі 458 848,00 грн були внесені подружжям ОСОБА_7 на рахунок ККУП «Фінансова компанія «Житло Інвест» за договором від 14 квітня 2005 року № 25-575.

За спільною домовленістю подружжя ОСОБА_7 , право власності на придбану квартиру АДРЕСА_6 було зареєстроване на дружину ОСОБА_1 , яка в свою чергу станом на квітень 2005 року не мала власних (особистих) коштів на придбання квартири.

Також зазначив, що 25 липня 2011 року ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , згідно з договором купівлі-продажу, за згодою ОСОБА_1 , придбав машиномісце № НОМЕР_4 розташоване в напівпідземному автопаркінгу на

АДРЕСА_7 , розташоване у напівпідземному автопаркінгу на АДРЕСА_2 , набуте на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 25 липня 2011 року є спільною сумісною власністю подружжя.

На думку ОСОБА_2 зазначені ним обставини свідчать про те, що квартира АДРЕСА_6 та машиномісце № НОМЕР_4 , яке розташоване в напівпідземному автопаркінгу на АДРЕСА_2 були придбані під час шлюбу і належать сторонам на праві спільної сумісної власності, частки яких є рівними.

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 , на час розгляду справи, згідно із звітом про оцінку ТОВ «Експертно-оціночна компанія» від 24 березня 2021 року становить 3 526 388,00 грн, відповідно ринкова вартість частини цієї квартири становить 1 763 194,00 грн.

Ринкова вартість машиномісця згідно із звітом про оцінку ТОВ «Експертно-оціночна компанія» від 24 березня 2021 року становить 398 932,00 грн, відповідно ринкова вартість частини становить 199 466,00 грн.

Таким чином, ринкової вартості квартири АДРЕСА_8 та частина ринкової вартості машиномісця № НОМЕР_4 становить: 1 763 194,00 грн + 199 466,00 грн = 1 962 660,00 грн

ОСОБА_2 не надавав згоди ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації щодо будь-якого з об`єктів спільної сумісної власності подружжя.

Просив суд прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя у цивільній справі № 759/187/21; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 110,2 м. кв.;

- 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_4 , розташованого у напівпідземному автопаркінгу на АДРЕСА_2 , загальною площею 22,8 кв. м.

Рішенням Святошинського районного суду у м. Києві від 10 вересня 2024 року первісний позов задоволено частково, зустрічний позов задоволено.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 110,2 кв. м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 110,2 кв. м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частини машиномісця № НОМЕР_4 , розташованого у напівпідземному автопаркінгу на АДРЕСА_2 , загальною площею 22,8 кв. м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частини машиномісця № НОМЕР_4 , розташованого у напівпідземному автопаркінгу на АДРЕСА_2 , загальною площею 22,8 кв. м.

В іншій частині первісних позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції зазначав, що в ході розгляду справи помилково прийшов до висновку, що ОСОБА_1 , не довела, що їй не було відомо про укладення ОСОБА_2 договорів про відчуження автомобілів та не надання нею дозволу на таке відчуження. Також в рішенні суду зазначено, що позивач ОСОБА_1 не довела, зокрема, використання коштів, отриманих за відчуження вказаних автомобілів не в інтересах сім`ї з огляду на те, що вказані автомобілі були відчужені під час перебування сторін у шлюбі.

Вважає, що в даному випадку дана неправильна оцінка доказам, оскільки 02.06.2020 року позивачка через свого представника звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви. В даній заяві просила вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на рухоме майно - автомобілі: автомобіль марки TOYOTA CAMRY (2,5 6 А/Т PRESTIGE ) номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017 ; - автомобіль марки KIA SOUL , колір чорний , номерний знак НОМЕР_3 .

Однак 04.06.2020 року Святошинський районний суд м. Києва відмовив в задоволенні заяви.

В грудні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ спільного майна.

В процесі розгляду справи в суді неодноразово подавалися клопотання про зобов`язання надати відповідача відповіді на поставлені питання, зокрема питання стосувалися автомобілів. Чіткої відповіді на поставлені питання не було.

В процесі підготовчого засідання представник позивача надавав адвокатський запит до Сервісного центу з приводу автомобілів.

Головний сервісний центр МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві у листі від 10 грудня 2020 року №31-26-439Аз повідомив, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 09 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 транспортних засобів не зареєстровано.

У відповідь на адвокатський запит представника №31/26- 439A3 сервісним центром було повідомлено, що автомобіль KIA SOUL було зареєстровано за Відповідачем 08.06.2011 року, а 23.06.2020 року було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_8 .. Автомобіль TOYOTA CAMRY зареєстровано за відповідачем 24.03.2018 року, а 17.07.2020 року був перереєстровано на нового власника - ОСОБА_3 .

Зазначала, що з отриманої відповіді не можливо дізнатися за яку суму продані автомобілі. Тому в ситуації, коли сторона позивача використала всі можливі способи і не отримали відповіді, суд першої інстанції звернувся до сервісного центру та лише таким чином позивачка дізналася інформацію. (а.с. 113-117, Т. 1)

У листі №19846 від 26.03.2021 року Регіональним сервісним центром МВС ГСЦ МВС в м. Києві було повідомлено Святошинський районний суд м. Києва, що автомобіль TOYOTA CAMRY було відчужено ОСОБА_2 17.07.2020 року та було перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 . Ціна продажу автомобіля у відповідності до Договору купівлі-продажу №7877/20/002726 складала 10 000 гривень.

Ринкова вартість такого автомобілю варіюється від 20 000 до 30 000 доларів СІНА. А отже, вартість транспортного засобу за Договором купівлі-продажу №7877/20/002726 від 17.07.2021 року є суттєво заниженою ОСОБА_2 з метою перешкоджання законному та справедливому вирішенню поточної цивільної справи про розподіл майна подружжя та компенсації мені половини від вартості автомобілів, що були придбані під час перебування у шлюбі.

Скаржниця зазначала, що лише за два роки судового провадження, вона дізналася інформацію про автомобілі. Однак з наведених обставин, суд першої інстанції дійшов протилежного висновку, що позивачка не довела, що їй не було відомо про укладення відповідачем договорів про відчуження автомобілів, та те, що вона не надавала дозволу на таке відчуження.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачка не довела встановлених законом підстав вважати, що грошові кошти за договорами позики від 03 лютого та 25 травня 2020 року отримувалися мною для потреб сім`ї.

28 січня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

24 березня 2025 року до Київського апеляційного суду найшли пояснення по апеляційній скарзі від ОСОБА_1 .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 не довела, що їй не було відомо про укладення ОСОБА_2 договорів про відчуження автомобілів та не надання нею дозволу на таке відчуження. Також позивач ОСОБА_1 не довела, зокрема, використання коштів, отриманих за відчуження вказаних автомобілів не в інтересах сім`ї з огляду на те, що вказані автомобілі були відчужені під час перебування сторін у шлюбі.

Тому суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ цих автомобілів у власність відповідача у порядку поділу майна шляхом компенсації за їх часток ОСОБА_1 у спільному майні є безпідставним та задоволенню не підлягають.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання боргу в сумі 155 000,00 грн спільним боргом подружжя є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не довела встановлених законом підстав вважати, що грошові кошти за договорами позики від 03 лютого та 25 травня 2020 року отримувалися нею для потреб сім`ї.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання спільним майном подружжя та поділу квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , суд першої інстанції керувався положенням частини 4 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та обгрунтовував свої висновки тим, що враховуючи ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України (АР Крим)», необхідно, виходячи із суми договору купівлі-продажу нерухомого майна або іншого майна, вимагати стягнення частини грошових коштів із того із подружжя, який придбав майно на тимчасово окупованій території.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що квартира АДРЕСА_6 є спільною сумісною власністю та придбана за рахунок коштів подружжя.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що машиномісце № НОМЕР_4 є спільною сумісною власністю та придбане за рахунок коштів подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку що в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 110,2 кв.м. та машиномісця № НОМЕР_4 , розташованого у напівпідземному автопаркінгу на АДРЕСА_2 .

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 17 травня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 255 (а. с. 12 т.1).

Встановлено, що 07 березня 2005 року ОСОБА_2 уклав договір завдатку із ОСОБА_9 у сумі 20 000,00 доларів США в рахунок підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , що буде становити 120000,00 доларів США (а. с. 84, 182 т. 1).

09 квітня 2005 року між ОСОБА_2 , який діяв за себе та за згодою матері від імені малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від імені дружини ОСОБА_1 , та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 (продали по частці кожний), посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Риковою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 676 (а. с. 85-87, 88-89, 183-186 т. 1).

З 02 червня 2006 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_6 , яка складається з 4 кімнат, загальною площею 110,20 кв.м. (а.с. 14-15 т.1).

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ПП «Спілка Експертів» від 03 червня 2020 року, ринкова вартість чотирикімнатної квартири АДРЕСА_6 станом на 03 червня 2020 року становить 3 648 760,00 грн (а. с. 139-147, 150 т. 1).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-оціночна компанія» від 24 березня 2021 року, ринкова вартість чотирикімнатної квартири АДРЕСА_6 станом на 24 березня 2021 року становить 3 526 388,00 грн (а. с. 187-203 т. 1).

02 вересня 2006 року між ОСОБА_1 , яка діяла особисто та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу 44/100 частини квартири АДРЕСА_9 , які належали ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 6783 (а.с. 21-22 т. 1).

ОСОБА_2 03 листопада 2005 року був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_9 , що підтверджується довідкою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва Житлово-експлуатаційна організація № 813 від 14 грудня 2005 року № 540 (а. с. 33 т. 2).

25 липня 2011 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу машиномісця № 30, яке розташоване у напівпідземному паркінгу на АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2783 (а. с. 16-17).

З огляду на звіт про оцінку майна ПП «Спілка Експертів» від 03 червня 2020 року, ринкова вартість машиномісця № 30, загальною площею 22,80 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , становить 421 775,00 грн (а. с. 151-160 т. 1).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-оціночна компанія» від 24 березня 2021 року, ринкова вартість машиномісця № НОМЕР_4 , загальною площею 22,80 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , становить 398 932,00 грн (а.с. 204-227 т. 1).

03 лютого 2012 року між ОСОБА_6 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) у розмірі 90 000,00 грн строком до 02 серпня 2020 року та складено боргову розписку ОСОБА_1 . Договір нотаріально не посвідчений (а.с. 23-25 т. 1).

25 травня 2012 року між ОСОБА_6 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) у розмірі 65 000,00 грн строком до 24 серпня 2020 року та складено боргову розписку ОСОБА_1 . Договір нотаріально не посвідчений (а. с. 26-28 т. 1)

Відповідно до висновку експертного дослідження № 043-278-2020, складеного 12 березня 2020 року судово медичним експертом Київського міського клінічного бюро судової медичної експертизи на підставі заяви ОСОБА_1 , у неї виявлені синці на зовнішній поверхні правого плеча у середній третині, на внутрішній поверхні правого плеча у верхній третині, на передній поверхні лівого стегна у середній третині, що відноситься до легких тілесних ушкоджень (29-30 т. 1).

У період з 01 березня 2020 року до 09 грудня 2020 року за ОСОБА_2 були зареєстровані транспортні засоби: 08 червня 2011 року автомобіль марки «Kіа Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011, 23 червня 2020 року автомобіль перереєстровано на нового власника ОСОБА_12 (а. с. 62-63 т.1); 24 березня 2018 року автомобіль марки «Toyota Сamry» (2.5 6 A/T PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017, 17 липня 2020 року автомобіль перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 (а. с. 60-61, 64-65 т. 1).

18 червня 2020 року ОСОБА_1 написано заяву на ім`я начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві про вчинення злочину (погрози вбивством ч. 1 ст. 129 КК України, доведення до самогубства ч. 1 ст. 120 КК України). Докази направлення чи подання цієї заяви відсутні (а. с. 31-32 т. 1).

Головний сервісний центр МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві у листі від 10 грудня 2020 року № 31-26-439Аз повідомив, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 09 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 транспортних засобів не зареєстровано.

Головний сервісний центр МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві у листі від 19 березня 2021 року № 31/26-1944вх повідомив, що станом на 13 березня 2021 року за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 759/187/21 від 30 травня 2023 року № 3971/23-54, ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Сamry» (2.5 6 A/T PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017 на момент його продажу 17 липня 2020 року становить 567 027,00 грн з ПДВ.

Ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «KIA Soul», колір чорний, номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011 на момент його продажу 23 червня 2020 року становить 245 788,80 грн з ПДВ (а. с. 155-163 т. 2).

На підтвердження позовних вимог позивач ОСОБА_1 також надала: на підтвердження вимоги по поділ спільного майна, зокрема, квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 47,1 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м, позивач надала договір купівлі-продажу від 03 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Республіки Крим та свідоцтво про право власності від 29 липня 2015 року (а. с. 136-138 т. 1), копію рахунку на оплату від 02 травня 2019 року Клініки сучасної сімейної стоматології «Час посмішки», копію рахунку на оплату від 01 червня 2020 року Клініки сучасної сімейної стоматології «Час посмішки», копію акта виконаних послуг від 01 червня 2020 року Клініка сучасної сімейної стоматології «Час посмішки», копію рахунку на оплату від 03 вересня 2020 року Клініки сучасної сімейної стоматології «Час посмішки», копію консультаційного висновку спеціаліста ТОВ «Новий зір», копію договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Новий зір» від 13 липня 2020 року № 131230; копію додатку 1 до договору від 13 липня 2020 року № 131230; копію додатку 2 до договору від 13 липня 2020 року № 131230; копію додатку 3 до договору від 13 липня 2020 року № 131230; копію рахунку на оплату від 06 липня 2020 року № 41655 на суму 1 315,00 грн; копію рахунку на оплату від 13 липня 2020 року № 42154 на суму 8 075,00 грн; копію обстеження томографії; копію протоколу оперативного втручання; копію інформованої добровільної згоди; копію свідоцтва про сплату єдиного податку, свідоцтво про державну реєстрацію Фізичної особи - підприємства ОСОБА_1 ; копію виписки з Пенсійного фонду України; копію листа-попереднього прорахунку вартості операції; копію квитанції /ремонт авто/; копію супровідного листа Верховного Суду Республіки Крим, апеляційну ухвалу; копію розписки (задаток за машиномісце) від 21 червня 2011 року; копію розписки (машиномісце) від 26 липня 2011 року; копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 лютого 2002 року, укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; копію державного акта на право приватної власності на землю; копію заяви в нотаріальну контору; копію заяви в нотаріальну контору; копію довіреності від 12 липня 2007 року; копію договору найму жилого приміщення; копії свідоцтв про народження дітей; копія рішення суду від 10 листопада 2003 року; копію паспорта ОСОБА_5 ; копію паспорта ОСОБА_4 ; копії квитанції оплати квартплати; корпії квитанцій оплати квартплати 2017, 2018, 2019 роки; копію проекту договору на ремонт квартири, розрахунок вартості; копію договору від 19 грудня 2003 року; копію довідки з місця проживання; копію розрахунку і квитанції оплати; копію обстежень ОСОБА_2 та квитанція-оплата; копія чеків, оплат, зроблених ОСОБА_2 ; копію попередньої калькуляції вартості послуг від 03 квітня 2018 року; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Судом першої інстанції також допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 ..

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що він є сином сторін, батько продав два автомобіля за ціною 10 тис. грн. Йому відомо про борги матері, вона займала кошти у сестри, він не був присутнім коли мати позичала гроші. У 2020 році примирення між батьками не було. Сейф відчиняли коли мати дізналась про зраду батька, там була зброя, грошові кошти десь 200-400 доларів США. Батьки планували купувати квартиру у м. Ірпінь. Сейфом користувався батько, оплачував його навчання, на день народження дарував подарунки, купував одяг. Він допомагав з 2020 року матері, виїздив з матір`ю на вивіску штор. Мати хотіла купити квартиру і частина коштів на це у неї була.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що ОСОБА_2 знає з 2010 року по роботі. Влітку 2020 року пропонував автомобіль Тойота Кемрі та ОСОБА_17 , але він відмовився. Возив його до Києва передати дружині грошові кошти, приїздили в район Академмістечка, де ОСОБА_2 спілкувався з жінкою, повернувся без коштів, повідомив, що гроші для дружини. На вигляд було 15 тис. доларів США. Особистим життям ОСОБА_2 він не цікавився, останній не повідомляв причини продажу автомобілів.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що він є сином сторін. Квартира, в якій вони мешкають, куплена за сімейний капітал, машини ОСОБА_18 та ОСОБА_17 були продані за 10 тис. грн., мама не давала дозвіл на продаж автомобілів. Позичали гроші на лікування зору матері, 50-60 тис. на даний час кошти не повернуті. При відкритті сейфу коштів у ньому не було. Батьки мали капітал, оскільки пропонували купити квартиру в м. Ірпінь. Невідомо чи були гроші готівкою, чи на депозиті.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у ч.2 ст. 372 ЦК України.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини 4 та 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц (провадження№61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі №487/6195/16-ц (провадження №61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19 (провадження №61-21084 св 19).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Такий висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20.

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування сторін у шлюбі було придбано автомобіль марки «Kіа Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011, та автомобіль марки «Toyota Сamry» (2.5 6 A/T PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017, який зареєстровано за ОСОБА_2 .

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що позивач дозволу на продаж авто не давала, вона в 2020 році зверталась в суд щодо забезпечення позову, заборони продажу авто, до подання позовної заяви про поділ майна та розірвання шлюбу, однак їй було відмовлено. Про продаж майна - авто дізналась в суді. Коштів від продажу майна вона не отримувала, а відповідач на той момент проживав уже з іншою жінкою.

Відповідач в суді апеляційної інстанції попросив взяти до уваги покази свідка, який пояснив, що він повіз кошти для передачі позивачу за автомобіль.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини справи та вирішуючи питання в частині належності майна до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що автомобіль марки «Kіа Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011, та автомобіль марки «Toyota Сamry» (2.5 6 A/T PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу.

Встановивши, що сторони придбали вищевказані автомобілі під час перебування в зареєстрованому шлюбі і що ОСОБА_2 відчужив дані транспортні засоби без згоди позивачки, суд апеляційної інстанції вважає, що в такому випадку позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірних автомобілей.

Суд апеляційної інстанції враховує ту обставину, що на момент продажу авто сторони хоча і перебували в шлюбі, однак у сторін були конфліктні відносини, що підтверджується висновком про наявність у позивача тілесних ушкоджень, звернення позивача з заявою в суд про забезпечення позову до подання позовної заяви про накладення арешту на авто. Та приходить до висновку, про не прийняття доказу-показу свідка про передачу коштів позивачці, також суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність відповідачем обставини, що кошти від продажу авто витрачені в інтересах сім`ї.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечувала, щоб отримати грошову компенсацію за свою частку у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби від ОСОБА_2 , які були відчуженні останнім без згоди позивачки.

При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобілей, суд апеляційної інстанції виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається виходячи з дійсної вартості даних транспортних засобів на час розгляду спору, визначеної у висновку експерта № 3971/23-54 від 30 травня 2023 року (а.с. 155-163 том 2).

Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі № 759/187/21 від 30 травня 2023 року № 3971/23-54, ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «Toyota Сamry» (2.5 6 A/T PRESTIGE), номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017 на момент його продажу 17 липня 2020 року становить 567 027,00 грн з ПДВ.

Ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки «KIA Soul», колір чорний, номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011 на момент його продажу 23 червня 2020 року становить 245 788,80 грн з ПДВ.

Отже загальна ринкова вартість автомобілей становить 812 185,80 грн (567027,00+245788,80).

З огляду на викладене, з врахуванням факту відчуження спірного автомобіля, за відсутності згоди позивачки ОСОБА_1 на це відчуження і недоведеності відповідачем ОСОБА_2 факту відчуження його в інтересах сім`ї, позивачці завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, відповідно, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що на користь позивачки підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини автомобілей марки «Toyota Сamry» та «KIA Soul», у розмірі 406407,90 грн (812185,80 / 2).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо розподілу транспортних засобів.

Що стосується заявлених вимог стосовно поділу спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 110,2 кв.м., та машиномісце № НОМЕР_4 , розташованого у напівпідземному автопаркінгу на АДРЕСА_2 , загальною площею 22,8 кв.м., суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки судом встановлено, що вказане майно придбане сторонами за час перебування у шлюбі, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що в порядку спільного майна подружжя необхідно визнати та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частини квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 110,2 кв.м., та машиномісце № НОМЕР_4 , розташованого у напівпідземному автопаркінгу на АДРЕСА_2 .

Доказів того, що ОСОБА_1 вказана квартира та машиномісце були придбані за особисті кошти ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Що стосується позовних вимог щодо визнання спільним майном подружжя та поділити квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

З матеріалів справи вбачається що на підтвердження вимоги про поділ цієї квартири позивач надала договір купівлі-продажу від 03 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Республіки Крим та свідоцтво про право власності від 29 липня 2015 року (а. с. 136-138 т. 1).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якого, на тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, учинений із порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним із моменту вчинення й не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а також, відповідно до п. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації російської федерації в Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи».

Отже, вказана позовна вимога не підлягає до задоволенню.

Що стосується боргів подружжя у розмірі 155 000 грн, колегія суддів зазначає таке.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Так, матеріали справи містять договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) у розмірі 90 000,00 грн, укладений 03 лютого 2012 року між ОСОБА_6 , як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником строком до 02 серпня 2020 року та складено боргову розписку ОСОБА_1 (а.с. 23-25 т. 1).

Зі змісту п. 1.2 договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 03 лютого 2020 року вбачається, що цільове призначення поворотної фінансової допомоги (позики) для сплати стоматологічних послуг.

Також, 25 травня 2012 року між ОСОБА_6 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) у розмірі 65 000,00 грн строком до 24 серпня 2020 року та складено боргову розписку ОСОБА_1 . Договір нотаріально не посвідчений (а. с. 26-28 т. 1).

Зі змісту п. 1.2 договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 25 травня 2020 року вбачається, що цільове призначення поворотної фінансової допомоги (позики) для сплати офтальмологічних послуг.

В той же час колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про поділ боргових зобов`язань за вказаними вище договорами, оскільки позивачкою за первісним позовом не було надано доказів, що грошові кошти за договорами позики від 03 лютого 2020 року та 25 травня 2020 року отримувалися позивачкою для потреб сім`ї.

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та надані не вірній оцінці доказів, висновки викладені у ньому, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо розподілу транспортних засобів та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини автомобіля марки «Toyota Camry» (2.5 6 А/Т PRESTIGE) номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017 та 1/2 частини автомобіля марки «Kia Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011, у розмірі 406 407 грн 90 коп. у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду у м. Києві від 10 вересня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо розподілу транспортних засобів та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини автомобіля марки «Toyota Camry» (2.5 6 А/Т PRESTIGE) номер шасі НОМЕР_1 , колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2017 та 1/2 частини автомобіля марки «Kia Soul», колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2011, у розмірі 406 407 грн 90 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «27» березня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

О.В. Желепа