Провадження № 2-др/161/20/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2025 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Лук`янчук О.А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в місті Луцьку заяву представника позивача про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності та визначення частки майна особи,-
Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом.
Рішенням суду від 20.02.2025 року позовні вимоги було задоволено повністю. Питання про розподіл витрат на правничу допомогу судом не вирішувалося.

25.02.2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача, в якій остання просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат з надання професійної правничої допомоги у розмірі 30 000 грн.

17.03.2025 року на адресу суду надійшли письмові заперечення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Носкова О.М., в яких останній вказує, що у справі міститься невідповідність номеру договору про надання правничої допомоги згідно якого був виданий ордер. Крім того, позивачем при подачі позову не заявлялась вимога про стягнення витрат на правову допомогу, представником позивача не заявлялось про намір подачі доказів на підтвердження наданих послуг адвоката до закінчення судових дебатів. З огляду на вказане, заява не підлягає до задоволення.

Представник позивача у додаткових поясненнях від 20.03.2025 року зазначила, що 05.08.2024 року між та Адвокатським об`єднанням «КОЛТ» та ОСОБА_4 підписано Договір про надання правової допомоги №05-08-2024 та додаткову угоду №1 від 05.08.2024 року до нього. 08.08.2024 року адвокат Адвокатського об`єднання КОЛТ» звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою та долучив до позовної заяви ордер про право на надання правової допомоги серії АІ №1660089. При формуванні ордеру серії АІ №1660089 було допущено технічну помилку та невірно вказано номер та дату Договору про надання правової допомоги. Невірно вказаний номер та дата договору про надання правової допомоги в ордері не спростовують факту надання Адвокатським об`єднанням «КОЛТ» правової допомоги Мельнику Олексію Дмитровичу при розгляді судової справи №161/15179/24. Вказану технічну описку на разі виправлено (долучено копію ордеру серії АІ №1848969 від 08.08.2024 року з вірними номером та датою договору). Крім того, рішення про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу було прийнято з огляду на дії відповідачів та зміну предмету позову у справі, у зв`язку з чим, 27.09.2024 року адвокатом було подано до суду повідомлення про понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Легка О.Ю. підтримала вимоги у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Носков О.М. просив відмовити у задоволенні заяви, надав пояснення, аналогічні викладеному у письмових запереченнях.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не подавали.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши заяву та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2024 року на адресу суду надійшло повідомлення про намір звернення до суду із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу (а.с.121 том 1).

Відтак, позивач виконав свій процесуальний обов`язок передбачений у ч.1 ст.134 ЦПК України, із заявою про ухвалення додаткового рішення звернувся у визначений законом строк.

Отже, процесуальний порядок вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат дотримано.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 30 000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 05-08-2024 від 05.08.2024 року та копією додаткової угоди №1 до нього від 05.08.2024 року, копією ордеру серії АІ № 1848969 від 08.08.2024 року, актом наданих послуг №7 від 20.02.2025 року.

Варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи (постанови Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020).

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено повністю, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості.

У контексті вирішення питання про розподіл судових витрат суд також оцінює необхідність таких витрат в межах переліку виконаних адвокатами робіт та наданих послуг.

Зважаючи на зміст заперечень сторони відповідача, суд зауважує, що надмірний формалізм щодо оцінки змісту договорів на правничу допомогу та порядку оформлення ордеру на надання правничої допомоги (зокрема щодо реквізитів документу) може призвести до порушення принципу верховенства права.

Неправильне зазначення адвокатом в ордері дати та номеру договору про надання правової допомоги не може бути підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат, оскільки такий факт не впливає на дійсність ордера і не позбавляє адвоката права здійснювати представництво позивача у суді, реалізовувати повноваження щодо подачі процесуальних документів. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 30.07.2020 року у справі №299/1523/16-ц.

В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката у сумі 30 000 грн. відповідає предмету спору, складності справи та цінам на ринку адвокатських послуг щодо справ розглядуваної категорії, а тому визнається судом обґрунтованим.

З огляду на наведене, заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу (по 10 000 грн. з кожного).

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Повний текст додаткового рішення суду складено 26 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк