Справа № 463/2760/25
Провадження № 2-о/463/122/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року місто Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Ціпивко І.І.

з участю секретаря Станько Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

з участю заявниці ОСОБА_1 ,

встановив:

заявниця звернулася до суду із заявою, якою просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців із покладенням таких обов`язків: 1) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; 2) заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; 3) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

4) заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалася на те, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та за вказаною адресою разом з нею також проживають її діти. 11 серпня 2022 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова було розірвано шлюб між нею, та ОСОБА_2 . Вказує, що після розлучення змінила місце проживання, проте незважаючи на це ОСОБА_2 продовжує з`являтись за місцем її проживання та вчиняти психологічне та фізичне насильство щодо неї. Зокрема вчиняє скандали, інколи в присутності їх спільних дітей, ображає її нецензурною лайкою, погрожує застосуванням фізичного насильства. Зазначає, що останнім часом дії ОСОБА_2 почали нести більш агресивний характер, він почав застосовувати щодо неї фізичне насильство, переслідує. Також вказує, що коли ОСОБА_2 приходить до її помешкання під приводом спілкування з дітьми, він починає проявляти агресивну поведінку до неї, часто це супроводжується шарпаниною, штовханням, пошкодженням майна в моєму помешканню. Оскільки, останній спілкується з їх спільними дітьми, у яких є ключі від її помешкання, він під різними приводами бере в них ключі та має вільний доступ до квартири заявниці, навіть коли її немає вдома. Вказує, що протиправні дії зі сторони ОСОБА_2 носять систематичний та довготривалий характер, його агресивна поведінка розпочалась ще до розлучення, а після розлучення погіршилась. При цьому зазначає, що в неї є реальні побоювання за своє життя та здоров`я. Звертає увагу на те, що дані факти підтверджуються копіями термінових заборонних приписів від 25 березня 2024 року та 11 червня 2024 року, постановою Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні домашнього насильства щодо неї. Зазначає, що від постійних суперечок і скандалів, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , погіршилося її самопочуття, вона перебуває в стані постійного стресу, хвилювання та страху, у неї порушився сон і погіршилася працездатність. Звертає увагу на те, що всі попередні заходи, що застосовувались до ОСОБА_2 , не дали результатів і він продовжує загрожувати її життю та здоров`ю, зокрема 25 березня 2024 року були винесено два термінових заборонних приписи та 31 травня 2024 року винесена постанова суду щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, однак 9 червня 2024 року та 11 червня 2024 року ним знову було вчинено щодо неї насильство. Відтак вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства, та для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї необхідно застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис. Заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, а тому звертаюся до суду з даною заявою, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. Відтак наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення ОСОБА_2 насильства щодо неї, а тому є необхідність у видачі обмежувального припису відносно нього шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому вона змушена звернутись до суду з даною заявою.

Заінтересована особа ОСОБА_2 правом подачі відзиву не скористався.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 25 березня 2025 року головуючим суддею в справі визначено суддю Ціпивко І.І.

Ухвалою судді Личаківського районного суд м. Львова від 26.03.2025 заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.03.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права.

Розгляд справи по суті відбувся за участі заявниці ОСОБА_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши представника заявниці, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується встановленими в судовому засіданні обставинами, що заявниця ОСОБА_1 разом із дітьми, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2022 року розірвано шлюб, зареєстрований 30 травня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , актовий запис № 554.

Як вбачається із матеріалів справи, після розірвання шлюбу заявниця ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів поліції у зв`язку з застосуванням до неї насильства ОСОБА_2 .

Зокрема 25 березня 2024 року щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №558994 за фактом скоєння ним 25 березня 2024 року близько 19:30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , фізичного домашнього насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме останній штовхав, шарпав за одяг потерпілу, проте тілесних ушкоджень не заподіяв.

Також 25 березня 2024 року щодо ОСОБА_2 було складено складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №306879 у зв`язку зі скоєнням ним 25 березня 2024 року близько 19:30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , фізичного домашнього насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 . Даним приписом ОСОБА_2 було встановлено заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, а також заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 9 діб до 3 квітня 2024 року.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 31 травня 2024 року у справі № 463/3297/24, провадження №3/463/1137/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та встановлено, що останній 25 березня 2024 року о 19:30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно вчинив фізичне домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , щодо ОСОБА_2 знову було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №338355 у зв`язку зі скоєнням ним 11 червня 2024 року близько 19 год. за адресою: АДРЕСА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 28 червня 2024 року було застосовано до ОСОБА_2 обмежувальний припис та заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; 2) наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; 3) вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Проте поведінка ОСОБА_2 відносно заявниці ОСОБА_1 не змінилася.

Окрім того з пояснень ОСОБА_1 , наданих нею в судовому засіданні вбачається, що її колишній чоловік ОСОБА_2 продовжує систематично здійснювати щодо неї психологічне насильство, яке полягає у словесних образах та погрозах фізичною розправою, чинив щодо неї фізичне насильство, штовхав та шарпав, переслідує її та без дозволу приходить в її помешкання, чинить насильство в тому числі в присутності їх дітей, що призводять до погіршення стану здоров`я заявниці та викликає у неї побоювань за своє життя та здоров`я.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

У свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки суду за результатами розгляду заяви.

З огляду на викладене суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо потерпілої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.

Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. 293, 294, 350-1 - 350-6, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , та встановити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на шість місяців, а саме:

1)заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

2)заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

3)заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису кривднику інформувати Львівське районне управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області та Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 28.03.2025.

Суддя І.І. Ціпивко