Провадження № 22-ц/4808/499/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

секретаря Петріва Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Кіндратишин Л. Р. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення, стягнення завданих збитків та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних заяв та заяви про забезпечення позову

У грудні 2024 року адвокат Коваль А. П. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про виселення та стягнення завданих збитків.

У поданому позові представник позивачкипросив суд виселити ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача завдані ним збитки в розмірі 186 200 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн та судові витрати.

Цього ж місяця ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю.

У поданому позові ОСОБА_1 просив суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року з ОСОБА_2 ; визнати об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_2 нерухоме майно: житлове приміщення, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 173,6 кв.м.; визнати за ним та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці зазначеного житлового приміщення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2025 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення, стягнення завданих збитків із справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначав, що 23 січня 2025 року ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на його адресу направило повідомлення про те, що власник житлового об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , повідомив про припинення послуг з розподілу електричної енергії (особовий рахунок НОМЕР_1 ) у зазначеному об`єкті, яке буде здійснено з 14 лютого 2025 року.

На думку заявника активні дії власника ОСОБА_2 щодо звернення до організацій, які забезпечують функціонування житла, призводять до побоювань, що цільове призначення житлового приміщення буде порушено, у зв`язку з чим виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення позову. Невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення його оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив прийняти рішення про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Прикарпаттяобленерго» вчиняти дії щодо припинення надання послуг з розподілу електричної енергії (особовий рахунок НОМЕР_1 ) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник просив забезпечити позов саме забороною вчинення дій по відношенню до предмета позову квартири, особі, яка не є учасником розгляду, що не співвідноситься із предметом та підставами позову, а також обраним заходом забезпечення позову та його обґрунтуванням «наявне побоювання, що цільове призначення житлового приміщення буде порушено».

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на передчасність та необґрунтованість висновку суду про відмову у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що припинення електропостачання у квартирі, на частку в якій він претендує, призведе до неможливості використовувати таку за цільовим призначенням та до невідповідності квартири державним вимогам до житлового приміщення, а також поставить під загрозу збереження предмета спору до вирішення справи у суді. Додатково зазначає, що витрати з оплати послуг за спожиту електроенергію він несе, на підтвердження чого до позовної заяви ним долучено відповідні квитанції.

Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволити.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Апелянт ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у службовому відрядженні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене та те, що ОСОБА_1 реалізував своє право на викладення відповідних доводів у апеляційній скарзі, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також з метою недопущення порушення строків розгляду справи, колегія суддів уважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження обставин, з якими апелянт пов`язує поважність причин неявки в судове засідання, а саме щодо перебування у службовому відрядженні, не надано.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 641/6173/21 (провадження № 61-12662св22) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20), зазначено, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо забезпечення позову у цій справі виходив із того, що заборона ПАТ «Прикарпаттяобленерго» вчиняти дії щодо припинення надання послуг з розподілу електричної енергії у квартирі АДРЕСА_1 не співвідноситься із предметом та підставами позову, а також обраним заходом забезпечення позову та його обґрунтуванням.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року з ОСОБА_2 ; визнати об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_2 нерухоме майно: житлове приміщення, що за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 173,6 кв.м.; визнати за ним та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці зазначеного житлового приміщення. Аналізуючи вказані вимоги та вимоги заяви про забезпечення позову, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вид забезпечення позову, який просив застосувати ОСОБА_1 не відповідає заявленим ним вимогам та змісту порушеного права, за захистом якого він звернувся. Крім того, доцільність вжиття заходів забезпечення позову заявником жодним чином не обґрунтовано, при цьому, на думку колегії суддів, невжиття заходів забезпечення позову у цій справі жодним чином не може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Посилання заявника на те, що спірна квартира є об`єктом права його спільної сумісної власності із ОСОБА_2 колегія суддів до уваги не приймає, так як встановлення таких обставин може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті. Водночас під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з висновками Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, які викладено у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову у межах вимог чинного ЦПК України здійснив належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності і обґрунтованості заявлених вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірність ускладнення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову у цій справі у визначений позивачем спосіб. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 березня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта