КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/5770/24
провадження № 22-ц/824/1598/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року в складі судді Колесника О. М.,

встановив:

20.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») про захист прав споживачів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншою частиною квартири володіє ОСОБА_2

КП «Київтеплоенерго» надає йому послугу з централізованого постачання гарячої води.

Зазначав, що він та ОСОБА_2 добровільно розподілили особові рахунки на комунальні послуги.

Так, йому належить особовий рахунок № НОМЕР_1 , з лічильником гарячої води № 432228, що встановлений у ванній та душовій кімнаті.

ОСОБА_2 належить особовий рахунок № НОМЕР_2 , з лічильником гарячої води № 055359, що встановлений у кухні.

Це підтверджується Актом №64116 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води від 11.03.2024.

Зазначав, що на даний час він один користується гарячою водою та сплачує за спожиту гарячу воду по рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

Проте, відповідач самостійно добавив до його особового рахунку № НОМЕР_1 лічильник гарячої води №055359, який відноситься до особового рахунку № НОМЕР_2 , а до особового рахунку № НОМЕР_2 , лічильник гарячої води №432228, який відноситься до особового рахунку № НОМЕР_1 , тим самим порушив чинне законодавство.

В його особовому рахунку записані два лічильника гарячої води, по показникам яких він має сплачувати за спожиту гарячу воду.

В особовому рахунку ОСОБА_2 записані ті ж два лічильника гарячої води, по показникам яких має бути сплачено за спожиту гарячу воду.

Таким чином, відповідач стягує подвійну плату за спожиту гарячу воду: один раз по особовому рахунку № НОМЕР_1 , другий раз - по особовому рахунку № НОМЕР_2 , з тими ж самими лічильниками гарячої води.

Зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням повідомити, на підставі якого нормативного акту він добавив в його особовий рахунок сторонній лічильник гарячої води № НОМЕР_3 та просив його видалити, але відповідач не надав відповіді на звернення та не видалив сторонній лічильник води, чим порушив положення п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки нарахування вартості спожитої гарячої води здійснюється неналежним чином.

Крім того, відповідач порушив його права споживача, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 4, ч.1 ст.6, п. 3, п.4, п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», не надавши інформацію щодо підстав внесення до особового рахунку № НОМЕР_1 другого лічильника гарячої води.

Відповідач також порушив положення п.2, п.4, п. 8 ч. 1 ст. 7, п. 3, п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: про порядок надання послуги, про усунення недоліків при наданні послуги, про перевірку кількості наданих послу, про надання інформації.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд:

- визнати дії КП «Київтеплоенерго» щодо внесення до особового рахунку № НОМЕР_1 лічильника гарячої води № НОМЕР_3 , який відноситься до особового рахунку № НОМЕР_2 , такими, що порушують права ОСОБА_1 , як споживача комунальних послуг;

- зобов`язати КП «Київтеплоенерго» видалити з особового рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , лічильник гарячої води № 055359, що відноситься до особового рахунку № НОМЕР_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

26.06.2024 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року та ухвалити постанову, якою задовольнити апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та ухвалено суддею, якому було заявлено відвід.

Зазначив, що згідно проєкту на будівництво житлового будинку, через квартиру проходять два стояки водопроводу гарячої води: один стояк - в кухні, другий - у ванній кімнаті. На кожному вводі в квартиру, із стояків гарячої води, встановлено по одному лічильнику гарячої води, що дуже легко ділиться між двома співвласниками на два особові рахунки:

о/р № НОМЕР_1 , з лічильником гарячої води №432228, що встановлений у ванній та душовій кімнаті та належить ОСОБА_1 ;

о/р № НОМЕР_2 , з лічильником гарячої води №055359, що встановлений у кухні та належить ОСОБА_2 .

Добровільний розподіл на особові рахунки між співвласниками відбувся в 2018 році. Спору щодо оплати за спожиту воду між ними не існує. На його неодноразові письмові звернення до відповідача повідомити, на підставі якого нормативного акту відповідач змінив особові рахунки він відповіді не отримав, що підтверджує той факт, що відповідач вчинив незаконно.

Зазначив, що в особових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_1 зазначені по два однакових лічильника гарячої води, отже відповідач двічі стягує плату за спожиту гарячу воду. Він щомісячно сплачує кошти за спожиту воду по обом особовим рахункам, згідно показань квартирних лічильників води. Оскільки друга співвласниця квартири перебуває в евакуації, він один користується гарячою водою та сплачує згідно показань лічильників по обом особовим рахункам.

Суд першої інстанції розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, невірно встановив предмет спору, спірні правовідносини та вийшов за межі позовних вимог, чим порушив положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, оскільки він не заявляв вимогу про судовий поділ на особові рахунки. Суд не прийняв до уваги, що особові рахунки між співвласниками квартири вже давно розподілені з 2018 року. Тому суд безпідставно посилається на постанову Верховного Суду від 20 січня 2020 року, у справі № 711/8946/18.

Суд першої інстанції порушив вимоги ст. 265 ЦПК України, не вказав мотиви відхилення доказів позивача, не встановив чи були і ким порушені права, за захистом яких позивач звернувся до суду, не вказав на підставі яких доказів відмовив у задоволенні позову та не вказав норми права, на які посилався позивач та які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Звертає увагу, що суд не вирішив спір по суті, чим порушив положення ст. 209 ЦПК України. Ухвалюючи рішення, суд не вказав на підставі якого нормативного акту відповідач додав до особового рахунку позивача другий лічильник гарячої води, який відноситься до іншого особового рахунку.

Суд першої інстанції безпідставно вказав, що внутрішньоквартирна система гарячої води квартири АДРЕСА_2 не передбачає встановлення окремого лічильника на кожен особовий рахунок, але суд не вказав на підставі яких доказів прийшов до такого висновку, адже судово-будівельної експертизи не проводилося.

Також розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не залучив до участі в розгляді справи ОСОБА_2 , другу співвласницю квартири, власницю особового рахунку № НОМЕР_4 , права та інтереси якої зачіпає рішення суду.

Заперечуючи проти ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді зазначив, що під час ознайомлення з матеріалами справи він виявив відсутність одного доказу, який подавав разом з позовом та не задовольнив його клопотання про витребування доказів. Суддя відмовився від розшуку зниклого доказу та його долучення до позовної заяви.

Суд першої інстанції безпідставно посилається на положення ч. 4 ст. 36 ЦПК України, оскільки розшук зниклого доказу не є процесуальною дією судді.

Суд першої інстанції безпідставно посилається на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України, оскільки заява про відвід була подана 28.05.2024, перед першим судовим засіданням 29.05.2024.

Він подав зауваження до протоколу судового засідання щодо витребування доказів у відповідача, проте суд вказав, що він витребовує у відповідача нормативний акт, що не відповідає дійсності.

15.07.2024 представник КП «Київтеплоенерго» - Кравець Т. П. подала відзив, в якому просить залишити рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення

Посилається на те, що згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням (п.10 Правил).

Зі змісту положень цивільного та житлового законодавства України вбачається, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні.

Вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 711/8946/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, внутрішньоквартирна система гарячої води квартири АДРЕСА_3 не передбачає встановлення окремого лічильника на кожен особовий рахунок, оскільки місцями загального користування є санвузол, кухня, ванна.

Спожитий, згідно показників лічильника, обсяг гарячої води розподіляється між двома особовими рахунками пропорційно кількості проживаючих мешканців по кожному особовому рахунку.

Індивідуальні засоби обліку гарячої води № 055359 та № 432228 (встановлені відповідно у санвузлі/кухні та ванній) є лічильниками, які одночасно обліковують два особових рахунки.

Оскільки квартира є єдиним цілим, то обсяг спожитої гарячої води по кожному з особових рахунків квартири визначається за сумарними показниками обох індивідуальних засобів обліку гарячої води.

За вимогами ч. 1 , 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, така згода має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №461/9578/15-ц від 25.05.2021).

У випадку, якщо мешканці дійшли згоди щодо необхідності розподілу особових рахунків, вони можуть подати заяви до обслуговуючої організації та отримати кожний окремо особовий рахунок на сплату комунальних платежів. Суттєвим для цього є наявність згоди усіх проживаючих у квартирі осіб та власників між собою.

Позивачем до позовної заяви не додані підтверджуючи документи на розпорядження спільною власністю, а саме в матеріалах справи не містяться посвідчена нотаріально згода другого співвласника квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 щодо встановлення певного лічильника за конкретним особовим рахунком.

Позивачем не додано проектно-технічну документацію на квартиру з відгалуженням кожної окремої кімнати та виділенням у натурі частки із майна з окремим власним входом та допоміжними приміщеннями/спорудами та усіма окремими виділеними комунікаціями для того щоб вважати кожен окремий стояк гарячої води окремим стояком, який може бути оснащений окремим індивідуальним засобом обліку гарячої води. Документи, які містяться в матеріалах справи, підтверджують це документально, оскільки зафіксовані дані у Акті по вузлам розподільного обліку гарячої води квартири АДРЕСА_3 не зазначають, що ці вузли обліку обліковуються за певними особовими рахунками мешканців квартири, оскільки не підтверджено це письмовими доказами.

Таким чином, КП «Київтеплоенерго» не було порушено права позивача.

Щодо викладених позивачем заперечень на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року зазначила, щосуддею Дарницького районного суду м. Києва Колесником О. М. в судовому засіданні 29.05.2024 було розглянуто клопотання позивача про відвід судді. За результатом розгляду якого суддя прийшов до висновку, що по суті підставами для відводу судді були незгода позивача з процесуальними діями головуючого по справі, а відтак заявлений відвід є надуманим, безпідставним та необґрунтованим.

19.07.2024 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що відзив не стосується предмету спору, оскільки відповідач посилається на порядок судового розподілу особових рахунків, не приймаючи до уваги, що особові рахунки давно розподілені в добровільному порядку.

Відповідач бездоказово стверджує, що внутрішньоквартирна система гарячої води квартири не передбачає встановлення окремого лічильника на кожен особовий рахунок. При цьому, судово-будівельної експертизи відповідач не проводив. Лічильники, згідно проектної документації на будівництво житлового будинку, з 2001 року стоять на стояках гарячої води у ванній кімнаті та у кухні. Два стояки гарячої води з лічильниками легко діляться між двома співвласниками.

Відповідач бездоказово стверджує, що лічильники гарячої води № 055359 та №432228 одночасно обліковують два особові рахунки, не посилаючись на нормативний акт.

При цьому, відповідач не вказує, що в особовому рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , значаться ті ж самі номери лічильників гарячої води № 055359 та № НОМЕР_5 , що і в особовому рахунку який належить ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач безпідставно стверджує, що позивачем не надано відповідачу підтверджуючих документів про добровільний поділ особових рахунків, адже ці документи були подані відповідачу ще в 2018 році. Також безпідставно посилається на акт, без назви, без дати, ні на якому аркуші справи розміщеному, чим вводить суд в оману.

Так, в Акті № 64116 від 11.03.2024 зняття контрольних показань з вузла розподільчого обліку гарячої води вказані номери особових рахунків та які номери лічильників відносяться до якого номеру особового рахунку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Надав рахунки-повідомлення на оплату за спожиту гарячу воду станом на день подання позову 20.03.2024, які підтверджують, що КП «Київтеплоенерго» двічі стягує вартість спожитої гарячої води по обом особовим рахункам, з тими ж самими лічильниками води. При цьому відповідач нараховує по 3 куб. м. гарячої води на одну особу, як для квартир не обладнаних лічильниками гарячої води.

Представник КП «Київтеплоенерго» - Ральчук Н. В. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної".

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно частини першої статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно пунктів 3, 4, 5 та 7 статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів порушення своїх прав діями відповідача. Внутрішньоквартирна система гарячого водопостачання квартири позивача не передбачає встановлення окремого лічильника на кожен особовий рахунок. Спожитий згідно показників лічильників обсяг гарячої води розподіляється між двома особовими рахунками пропорційно кількості співвласників квартири по кожному рахунку, а відтак індивідуальні засоби обліку гарячої води зав. № 055359 та зав. № 432228, які встановлені у санвузлі, кухні та ванній є лічильниками, які одночасно обліковують два особових рахунки, а саме особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 та особовий рахунок № НОМЕР_4 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 , оскільки кожний із співвласників квартири користується послугами гарячого водопостачання, як в приміщенні кухні, так і ванної кімнати окремо один від одного.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є співвласником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем послуг з централізованого постачання гарячої води, що надається КП "Київтеплоенерго".

Іншим співвласником квартири є ОСОБА_2 .

Відповідно до Акту №64116 зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води від 11.03.2024, складеного слюсарем - сантехніком Барбуковим В. М. за участю співвласника ОСОБА_1 , у вказаній квартирі наявні два вузли обліку гарячої води: вузол обліку №1, зав. № 055359, кухня, особовий рахунок № НОМЕР_2 ; вузол обліку №2, зав. № НОМЕР_5 , ванна, особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Доказів отримання згоди іншого співвласника квартири - ОСОБА_2 на те, що за її особовим рахунком було встановлено певний лічильник матеріали справи не містять.

На обґрунтування порушення прав, як споживача послуг, ОСОБА_1 надано скріншоти особових рахунків: № НОМЕР_1 на його ім`я, в якому зазначено два лічильника гарячої води : № 055359 та № 432228 (а.с.5), а також скріншот особового рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , в якому також зазначено два лічильника гарячої води : № 055359 та № 432228 (а.с.69).

Судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровано 3 особи.

Відповідно до змісту рахунку-повідомлення станом на 01.03.2024, особовий рахунок № НОМЕР_1 , кількість проживаючих -1 : по лічильнику №1 ( 055359) з показниками: поточні - 523, попередні - 521, різниця 2; по лічильнику №2 ( 432228) з показниками : поточні - 789, попередні - 788, різниця 1, - нараховано до сплати - 96,91 грн.

Відповідно до змісту рахунку-повідомлення станом на 01.03.2024, особовий рахунок № НОМЕР_2 , кількість проживаючих -2: по лічильнику №1 ( 055359) з показниками: поточні - 523, попередні - 521, різниця 2; по лічильнику №2 ( 432228) з показниками : поточні 789, попередні 788, різниця 1, - нараховано до сплати - 196,76 грн.

З огляду на розмір здійснених нарахувань, доводи позивача про те, що відповідач стягує подвійну плату за спожиту гарячу воду, один раз - по рахунку № НОМЕР_1 , а другий раз - по рахунку № НОМЕР_2 з тими самими лічильниками гарячої води є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, а також відсутність доказів того, що співвласники квартири погодили між собою спосіб оплати за послуги з постачання гарячої води таким чином, що по лічильнику, встановленому в кухні, буде сплачувати один співвласник квартири, а по лічильнику, встановленому у ванній кімнаті - інший співвласник, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав вважати оскаржувані дії КП " Київтеплоенерго" такими, що порушують права позивача , як споживача комунальних послуг.

Обставини справи та надані докази свідчать про те, що позивачу була надана необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація про обсяг та ціну наданої послуги.

Так, листом від 02.10.2023 №30/3/2/10628 КП "Київтеплоенерго" на електронне звернення ОСОБА_1 щодо вузлів обліку гарячої води, які обліковуються за особовими рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 повідомило, що нарахування плати за послугу з постачання гарячої води здійснюється відповідно до показань квартирних засобів обліку гарячої води, які обліковують обсяги споживання гарячої води всіма мешканцями квартири АДРЕСА_3 . Для здійснення нарахування показання засобів обліку розподіляються пропорційно кількості мешканців кожної з кімнат (кожного особового рахунку) зазначеної квартири. Внесення змін до програмного комплексу КП "Київтеплоенерго`та встановлення ознаки наявності певного лічильника за конкретним особовим рахунком за адресою: АДРЕСА_1 буде можливо за наявності письмових заяв від всіх співвласників квартири ( власників особових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ). У заяві необхідно вказати який саме номер лічильника та за яким особовим рахунком має бути закріплено за згодою власників особових рахунків (а.с.45).

Листом від 04.04.2024 №4/03.2/4368 КП "Київтеплоенерго" на електронне звернення ОСОБА_1 додатково проінформовано, що в програмному комплексі підприємства кв. АДРЕСА_2 , присвоєно два особових рахунки, а саме: особовий рахунок № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 . При проведенні обстеження в березні поточного року працівниками КП "Київтеплоенерго" було встановлено, що вищезазначена квартира фактично є єдиним цілим з двома стояками гарячої води (один на кухні, інший у ванній кімнаті), які оснащені індивідуальними засобами обліку гарячої води. Оскільки квартира є єдиним цілим, санвузол та кухня є місцем спільного користування власників обох особових рахунків, обсяг споживання гарячої води обох особових рахунків обліковується двома індивідуальними засобами обліку гарячої води одночасно. Обидва лічильника є власністю кожного з власників особових рахунків (а.с. 46).

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відсутність порушеного права чи безпосереднього інтересу позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі N 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19), від 07 липня 2020 року у справі N 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19).

Позивачем не доведено, що діями відповідача було порушено його права, як споживача комунальних послуг, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

У справі, що переглядається, зміст і характер правовідносин між учасниками справи підтверджують, що даний спір виник між ОСОБА_1 та КП "Київтеплоенерго".

Судове рішення в даній справи не зачіпає прав та інтересів ОСОБА_2 , а тому не притягнення її до участі в справі не призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо заперечень позивача на ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про відвід судді Колесника О. М.

28.05.2024 ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" подав заяву про відвід судді з тих підстав, що суддя Колесник О. М. не буде розглядати заяву неупереджено та об`єктивно, оскільки ознайомившись з матеріалами справи, він помітив відсутність доказу, який він подав разом з позовною заявою: скріншот особового рахунку № НОМЕР_2 . Він двічі звертався до судді Колесника О. М. з повідомленням про відсутність доказу в матеріалах справи та просив його віднайти, в чому йому було відмовлено, мотивуючи це тим, що потрібно дізнатися думку відповідача. Суддею також не було задоволено його клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 29.05.2024 ОСОБА_1 підтримав подану заяву про відвід.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року в задоволенні заяви про відвід відмовлено.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, згідно з якою суддя підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави стверджувати, що суддя Колесник О. М. виявляв особисту упередженість у даній справі. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Та обставина, що суддя Колесник О. М. дійшов висновку про необхідність вирішити питання щодо зниклого доказу з урахуванням думки іншого учасника справи, а також незадоволення клопотання про витребування у відповідача інформації про підстави додання до його особового рахунку лічильника гарячої води, який відноситься до іншого особового рахунку не свідчить про існування обставин, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність або упередженість судді.

Натомість незгода заявника із процесуальними рішеннями суду, що прийняті в межах його повноважень, реалізованих згідно з вимогами процесуального закону, не може слугувати підставою для його відводу та свідчити про наявність сумнівів в неупередженості судді у справі.

Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.03.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук