Справа 556/3255/24
Номер провадження 2/556/239/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18.02.2025 року. сел.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в сел. Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до суд з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги мотивував тим, 30 червня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Кузнецовським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що зроблено відповідний актовий запис №107. За час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також позивач зазначає, що сторони тривалий час проживають окремо та фактичні сімейні відносини між ними як подружжям припинені, у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю порозуміння. Вони мають різні інтереси й погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного.Позивач вважає, що шлюб між ними розпався і його збереження неможливе. Спільна дитина подружжя з березня 2022 року проживає разом із батьком в будинку його батьків в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.10.2024 року, та фактично перебуває на повному його утриманні та його батьків. Позивач самостійно власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати, лікувати та виховувати спільну дитину, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на нього законом та необхідні для належного утримання дитини. Відповідачка в свою чергу, залишила сім"ю, місце її проживання в даний час невідомо, фактично покинула дитину, ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення донці належних умов життя та виховання, ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - більше того створились умови, які шкодять інтересам доньки. Будь-які спроби з боку позивача, спрямовані на примирення і налагодження сімейного життя, абсолютно ігноруються відповідачкою. На даний час всі питання щодо виховання та навчання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. З часу, як позивач з донькою переїхали на постійне проживання до будинку його батьків в с.Довговоля, Вараського району Рівненської області, з ним також переїхала відповідачка. Однак через постійні суперечки та непорозуміння відповідачка вирішила поїхати до м.Львів з подальшими планами виїзду за кордон. Після того позивач та донька жодного разу не бачили відповідачку, де вона на даний час проживає, йому невідомо. Ніякого зв`язку відповідачка з сім`єю не підтримує. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання доньки матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків.

Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Вказана позовна заява ОСОБА_1 , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 08.11.2024 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 15.11.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.12.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило та процесуальних дій не вчинялось.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засідані позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, про що подав письмову заяву. Додатково пояснив, що відповідачка не підтримує зв`язку з дитиною, не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, не цікавиться її здоров"ям. Вона фактично самостійно відмовилася від дитини. Звернувся з даним позовом через те, відповідачка не турбується про дитину, донькою не цікавиться взагалі, а також постала необхідність юридичної фіксації цього факту, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, а також виникають питання щодо переміщення позивача та дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дитиною, вирішення питань лікування, підготовки до школи тощо. Тому вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Представник Органу опіки та піклування Володимирецької селищної ради, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності їх представника.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення часу судового засідання не клопотала, відзиву на позов або будь-яких заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження таких заперечень не надала.

За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

Від спільного шлюбу у сторін народилося одна дитина, донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний факт стверджується оглянутим в судовому засіданні та долученим до справи свідоцтвом про народження.

Спорів щодо спільно нажитого майна за час подружнього життя на час розгляду даної справи у сторін не має.

Так, як вбачається зі ст.ст.104, 105, 110 СК України, шлюб може бути припинено у зв`язку з його розірванням на підставі рішення суду за позовом одного з подружжя.

У відповідності до ст.112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд приймає до уваги фактичні взаємини між подружжям, фактичні причини розірвання шлюбу та інші обставини.

В даному випадку в судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, подружні та сімейні взаємини між сторонами припинено остаточно, подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін.

У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 , після реєстрації шлюбу змінювала прізвище, і не клопотала про його зміну на дошлюбне, вона може іменуватись цим прізвищем і після розірвання шлюбу.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що є передбачені законодавством підстави для розірвання шлюбу.

Що стосується вимог про позбавлення батьківських прав відповідачки то з цього приводу суд дослідив та врахував наступне.

Відповідно до ст.ст.150, 155 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 , з донькою зареєстровані в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №608 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.10.2024 року.

Будинок, в якому ОСОБА_1 , проживає з донькою ОСОБА_3 , належить матері позивача ОСОБА_4 , на правах приватної власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які додані до матеріалів справи.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 , займаєть підприємницькою діяльністю та зареєстрований як фізична особа-підприємець і має постійний та стабільний дохід, який є достатнім для утримання дитини, та в змозі забезпечити її усім необхідним.

Відповідно до медичної довідки, ОСОБА_1 , за станом, здоров`я не має застережень та протипоказань, які б перешкоджали йому здійснювати догляд, виховання та утриманням доньки, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 31.10.2024 року та довідкою від 31.10.2024 року.

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 , до кримінальної відповідальності не притягувався.

Також згідно довідки-характеристики №611 від 25.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 та характеризується виключно позитивно.

Відповідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На виконання ухвали суду Орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради направив лист щодо неможливості надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , в якому зазначили, що комісія прийшладо висновку, про неможливість надати дійсно обґрунтований висновок про доцільність або недоцільність позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав відносно доньки оскільки дана сім`я була відсутня за адресою проживання на час приїзду комісії, тому відсутня можливість проведення бесіди з батьками, обстеження умов проживання, утримання та догляду дитини, забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Також з вказаним листом надіслано документи, на підставі яких він був складений, зокрема:

- акт обстеження умов проживання від 03.01.2025 року, з якого вбачається, що під час відвідування сім`ї позивача ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 в будинку нікого не було.

Однак згідно пояснень наданих ОСОБА_1 , в судовому засіданні встановлено, що в період коли комісією Органу опіки та піклування Володимирецької селищної ради було здійснено виїзд для складання висновку за його адресою проживання АДРЕСА_1 , він із донькою ОСОБА_3 , перебував на лікуванні в м.Львів, оскільки у дитини загострилися певні хронічні захворювання. В м.Львів вони перебували з 11.01.2025 року по 30.01.2025 року, що підтверджується медичними висновками, які були оглянуті в судовому засіданні.

Після цього Орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради до них не навідувався та жодним чином не зв`язувався.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 заначено, що у випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливості надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.

Однак у разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна (у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо), суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору (Постанова об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 №523/19706/19)

Суд, оцінивши наявані докази, вважає, що відповідачка ОСОБА_2 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, не виявляє інтересу щодо її внутрішнього світу, не займається їх вихованням. Суд вважає, що наведене свідчить про винну поведінку відповідачки та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Судом не встановлено поважних причин невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої ОСОБА_2 . Факт не проживання з дитиною суд не вважає тією обставиною, яка перешкоджає їй у виконанні батьківських обов"язків, так як перебування батьків на відстані від дітей не означає, що тим самим вони позбавлені можливості виконувати свої батьківські обов"язки, тим більше, що технологічні можливості даного часу дозволяють в достатній мірі підтримувати зв"язок з дитиною, спілкуватися з нею, бачитися, забезпечувати потреби її фізичного та духовного розвитку.

Суд вважає встановленим той факт, що відповідачка впродовж тривалого часу взагалі не спілкується з донькою ОСОБА_3 , не цікавиться її розвитком, здоров"ям, внутрішнім світом, потребами. Такі висновки суду доводять, зокрема, пояснення позивача, надані в судовому засіданні.

Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідачки належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Відповідачка зі свого боку не надала заперечень проти цього, навпаки навіть не прибула до суду для розгляду справи.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Взаємне задоволення батьками та дитиною товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя» у значенні статті 8 Конвенції, навіть якщо стосунки між батьками розірвані.

В даній справі суд не вбачає наявності зазначеного елементу між відповідачкою та дитиною.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, що відображено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

За таких обставин суд вважає, що застосування такого крайнього заходу до відповідачки, як позбавлення її батьківських прав, відповідатиме інтересам дитини і не призведе до розриву зв"язків між відповідачкою і дитиною, так як такі зв"язки фактично втрачені внаслідок поведінки відповідачки, яка самоусунулася від виконання батьківських обов"язків по вихованню дитини.

Вжиття такого крайнього заходу, на думку суду, може сприяти зміні поведінки відповідачки щодо виконання батьківських обов"язків, в результаті чого відповідачка може бути поновлена в своїх батьківських правах щодо дитини ОСОБА_3 .

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60,88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 150,164,165 СК України, Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задоволити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 30 червня 2016 року Кузнецовським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що зроблено відповідний актовий запис №107.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте Володимирецьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачами які не приймали участі при розгляді справи, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: О.В. Іванків

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2

зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області, юридична адреса: 34300, сел. Володимирець, вул. Повстанців, буд. 21, Вараський район, Рівненська область, .