РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/2781/24

Провадження № 22-ц/4815/260/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "ОТП БАНК"

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року, ухваленого в складі судді Панас О.В., повний текст якого складено 19 листопада 2024 року, у справі № 570/2781/24,

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 09.03.2023 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № шляхом підписання електронним підписом у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Вказує, що на виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

У зв`язку з тим, що відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, утворилась заборгованість в розмірі 65025,10 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту - 55882,30 грн та заборгованості по відсотках - 9142,80 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 09.03.2023 року у розмірі 65025,10 грн.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року позов АТ "ОТП БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ " ОТП БАНК» заборгованість по Кредитному договору № від 09.03.2023 р. у розмірі 65 025 грн 10 коп. та судові витрати в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Рішення суду обґрунтовано доведеністю факту неналежного виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором. Підстав для закриття провадження або відмови у задоволенні позову немає.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Вказує, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 березня 2024 року відкрито провадження у справі № 918/128/254 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 ; оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника на офіційному веб-порталі судової влади України; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; керуючим реструктуризацією боржника призначено арбітражного керуючого Черкасова С.А.

Апелянт вважає, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Зазначає, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, в якій відкрито провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває права про банкрутство, який розглядає спір в межах цієї справи.

Звертає свою увагу на те, що у зв`язку з введенням мораторію Господарським судом Рівненської області 11 березня 2024 року у справі № 918/128/24, в позивача відсутні підстави для нарахування відсотків за кредитним договором № від 09.03.2023 року в період з 11.03.2024 року по 20.03.2024 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 120 КУзПБ нарахування штрафів та інших фінансових санкцій, а також відсотків за зобов`язаннями боржника припиняються з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що 09.03.2023 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № шляхом підписання електронним підписом у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до Розділу 1 Кредитного Договору АТ «ОТП БАНК» надав Відповідачу кредит в сумі 59 150,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись річна процентна ставна у розмірі: 40% річних.

Відповідно до Розділу 1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. (Додаток №1 до Кредитного договору № від 09.03.2023 р.).

Встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечувався.

Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

09.04.2024 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості, однак відповідач всі звернення проігнорував, вимогу не задовольнив, погашення заборгованості не здійснив.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 20.03.2024 у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № від 09.03.2023 яка становить 65025,10 грн., з яких: 55882,30 грн. - заборгованість по тілу; 9142,80 грн. заборгованість по відсотках; 0, 00 грн. пеня.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог АТ «ОТП Банк».

Так, матеріалами справи підтверджується і не заперечується відповідачем, що кредитний договір між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений 09.03.2023 року в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

При цьому, ознайомившись з правилами на офіційному порталі ОТП https://www.otpbank.com.ua/about/informations/documents/optsmart/, позичальник погодився укласти договір шляхом використання удосконаленого електронного підпису.

Удосконалений ЕП клієнта генерується засобами інформаційної системи, в тому числі у мобільному додатку «OTP Credit», які застосовуються банком задля створення, оброблення, зберігання Електронних документів.

Удосконалений ЕП клієнта, що згенерований у мобільному додатку «OTP Credit», це електронний підпис, створений за результатом криптографічного перетворення електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис, з використанням засобу удосконаленого електронного підпису та особистого ключа, однозначно пов`язаного з підписувачем, і який дає змогу здійснити електронну ідентифікацію підписувача та виявити порушення цілісності електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис. Сторони погодили використання удосконалення ЕП клієнта, згенерованого у мобільному додатку «OTP Credit», без використання кваліфікованого сертифіката відкритого ключа.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між заявник/кредитором та боржником/позичальником не був би укладений.

Отже сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Розрахунок заборгованості проведений кредитором відповідачем не спростований ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 березня 2024 року відкрито провадження у справі № 918/128/24 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 ; оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника на офіційному веб-порталі судової влади України; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; керуючим реструктуризацією боржника призначено арбітражного керуючого Черкасова С.А.

Встановлено, що кредитний договір № від 09.03.2023 відсутній в переліку кредитних договорів за якими виникла заборгованість, що знаходиться в ухвалі про відкриття провадження у справі № 918/128/24 (а.с.41).

Борги, які не заявлені у справі про неплатоспроможність, не вважаються такими, що підпадають під мораторій. Якщо боржник при подачі заяви не вказав певні зобов`язання, то це не означає, що кредитор втрачає право на їх стягнення через суд.

Якщо боржник подавав заяву про неплатоспроможність і не включив у перелік зобов`язань певні борги, суд може розглядати це як зловживання правом. Верховний Суд у постанові № 922/989/21 вказував, що боржник не може використовувати процедуру банкрутства як спосіб ухилення від виконання зобов`язань.

Отже, якщо борг не включений у процедуру банкрутства, то банк має право звернутися до суду про його стягнення.

Суд не приймає до уваги твердження скаржника про те, що мораторій поширюється на всі борги автоматично, оскільки воно грунтується на неправильному тлумаченні скаржником вказаних норм права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20) вказано, що відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кредитний договір № від 09.03.2023 (за яким у відповідача наявна заборгованість та яку просить стягнути позивач у даній справі № 570/2781/24) не був предметом дослідження Господарського суду Рівненської області у справі № 918/128/24 про неплатоспроможність фізичної особи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши, що відповідач підписав за допомогою електронного підпису кредитний договір, але своєчасно не виконав грошове зобов`язання, не сплатив заборгованість за укладеним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість та відсутність доказів на спростування розміру заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 65 025, 10 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2024 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 березня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.