Справа № 524/3462/25
Провадження № 2/524/3802/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року Суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Нестеренко С.Г. розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Суворовського ВДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В:

До суду в системі «Електронний суд» в порядку цивільного судочинства надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Суворовського ВДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні, за ЕЦП представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

У позовній заяві поставлені вимоги про скасування арешту накладеного на квартиру АДРЕСА_1 та виключення із Державного реєстру речових прав обтяження (арешт) квартири.

Вказано, що арешт на квартиру було накладено у рамках кримінального провадження № 0001805, однак квартира належить позивачеві ОСОБА_3 , 1981 р.н., котра не є учасником кримінального провадження, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 , 1971 р.н.

В обґрунтування позову зазначалося, що такий арешт позбавляє її права на мирне володіння належним їй майном та суперечить Конституції та ЦК України.

Суддя вивчив матеріали позовної заяви та дійшов висновку, що у відкритті провадження у цивільній справі має бути відмовлено з наступних підстав .

Як постає з доданої до позовної заяви копії свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (по 1/4 частині кожному).

Арешт на квартиру було накладено ухвалою Херсонського міського уду Херсонської області від 22 серпня 2019 року у справі № 766/207/2019 (провадження № 1-кп/766/217/2019) у підготовчому судовому засіданні з метою забезпечення позову по матеріалам кримінального провадження № 0001805 від 08.04.2013 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190 КК України та на виконання цієї ухвали суду постановою державного виконавця Суворовського РВ ДВС м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 02.09.2019 ВП № 59933996, з внесенням відповідних записів про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У ст. 2 ЦПК України установлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Європейський суд з прав людини у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України вказаний Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно аб. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. В аб. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи тощо.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Отже критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Таким чином критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Щодо порядку скасування арештів на майно накладених у порядку кримінального судочинства після набрання чинності КПК України 2012 року суддя звертає увагу на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 дійшла висновку, що питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Згідно з частиною першою статті 1 КПК України 2012 року порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених зазначеною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді відповідного суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє не закрито, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства.

Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19).

Таким чином, враховуючи, що арешт на квартиру було накладено ухвалою Херсонського міського уду Херсонської області від 22 серпня 2019 року у справі № 766/207/2019 (провадження № 1-кп/766/217/2019) у підготовчому судовому засіданні з метою забезпечення позову по матеріалам кримінального провадження № 0001805 від 08.04.2013 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190 КК України, суддя вважає, що питання про зняття такого арешту необхідно розглядати за правилами кримінального судочинства.

При цьому суддею враховані правові позиції, які викладені у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2022 року у справі № 289/921/21 (провадження № 61-2269св22), від 07 жовтня 2022 року у справі № 755/16129/21 (провадження № 61-6587св22).

За наведених обставин, суддя дійшов висновку про неможливість розгляду даного позову про звільнення майна з-під арешту за правилами цивільного судочинства.

Доводи та посилання позивача та її представника, які вказані у позовній заяві не спростовують та не впливають жодним чином на висновок судді щодо розгляду спірного питання не у порядку цивільного судочинства, а лише в межах та порядку кримінального судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому, враховуючи встановлені і наведені обставини, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя вважає за необхідне відмовити позивачу у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суддя вважає, що у порядку визначеного п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу необхідно повернути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 186, 258-261, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Суворовського ВДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання повернутої судом позовної заяви ОСОБА_1 до Суворовського ВДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні у розмірі 1211,20 грн. відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки за № 0.0..2 від 24.03.2025р.

Оригінал платіжної інструкції про сплату судового збору знаходиться у ОСОБА_1 .

Повернення сплаченої суми судового збору необхідно здійснити у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Ухвала виготовлена та підписана суддею 27 березня 2025 року. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: