Справа № 522/4553/25
Провадження № 2-о/522/263/25
У Х В А Л А

31 березня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності інформації

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності інформації.

Ухвалою суд від 17.03.2025 року заяву залишено без руху. В обгрунтування ухвали, суд дійшов висновку, що заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків з огляду на те, що з письмових матеріалів справи, у заяві не вказано заінтересовану особу, заявник не зазначив мету встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, а з прохальної частини заяви для суду є не зрозумілим, факт недостовірності якої саме інформації в публікації заявник просить встановити.

27.03.2025 року від заявника до суду надійшла заява про усунення недоліків в якій зазначено, що мета зазначена в заяві. Відповідно до вказаної заяви представник визначає, що метою встановлення факту недостовірної інформації є встановлення факту, що вказана інформація є недостовірною, її поширення та розповсюдження порушує честь, гідність та ділову репутацію заявника. Також зазначає, що власників веб-сайтів та авторів публікацій встановити неможливо та надає відповідь на адвокатський запит до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення, а тому заінтересовані особи відсутні.

З цього приводу суд вбачає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 277 ЦК України Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Згідно із ст. 1 Закону України Про авторське право і суміжні права власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Реєстрація (делегування) доменного імені здійснюється для адресації веб-сайту таким доменним іменем. Тільки реєстрант доменного імені отримує від реєстратора доменного імені дані доступу для управління доменним іменем, та відповідно тільки він чи уповноважені ним особи, відповідальні за здійснення адміністративних/технічних функцій щодо такого доменного імені, мають можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені шляхом: визначення/зміни IР-адрес (-и), яким/якій відповідає доменне ім`я; визначення/зміни ns-серверів доменного імені; визначення/зміни серверів електронної пошти; встановлення перенаправлення (редиректу) на інше доменне ім`я тощо.

Право користування доменним іменем може бути передано реєстрантом доменного імені іншій особі. Для такої передачі реєстрант доменного імені звертається до реєстратора такого доменного імені щодо проведення процедури переделегування доменного імені (зміни реєстранта доменного імені). Про переделегування доменного імені реєстратором доменного імені вноситься відповідний запис до реєстру домену верхнього рівня, внаслідок чого цей запис відображається в сервісі WHOIS.

Право користування доменним іменем може бути також передано повністю або частково реєстрантом доменного імені іншій особі на договірних засадах без переделегування такого доменного імені (без зміни реєстранта доменного імені). За відсутності у реєстранта доменного імені доказів передачі права користування таким доменним іменем (договору тощо) іншій особі, відповідальність за адресацію доменного імені до відповідного веб-сайту та за функціонування такого веб-сайту несе виключно реєстрант доменного імені.

Центр компетенції УЦПНА надає послуги щодо видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення внаслідок акредитації, проведеної у квітні 2016 року Об`єднанням підприємств Український мережевий інформаційний центр (далі ОП УМІЦ). Порядок надання цієї послуги регламентовано Порядком надання послуг з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення, затвердженого ОП УМІЦ 22 листопада 2017 року (далі Порядок).

Згідно з п.18 Порядку надання послуг з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також видачі довідок з відомостями про власників веб-сайтів або інформацією про їх встановлення, затвердженого ОП УМІЦ 22 листопада 2017 року, довідка про власника веб-сайту включає наступну інформацію:

1) назва доменного імені;

2) доступність за доменним іменем веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет;

3) дата та час реєстрації доменного імені, дата внесення останніх змін, дата та час завершення строку реєстрації доменного імені;

4) DNS-сервер (-и);

5) реєстратор доменного імені: для юридичних осіб найменування, ідентифікаційний код, місцезнаходження, адреса для листування, веб-сайт, адреса електронної пошти, телефон, факс; для фізичних осіб-підприємців прізвище, ім`я, по батькові, домашня адреса, фактична адреса (адреса для листування), веб-сайт, адреса електронної пошти, телефон, факс;

6) реєстрант доменного імені: найменування / прізвище, ім`я, по батькові, адреса місцезнаходження, веб-сайт, адреса електронної пошти, телефон, факс;

7) IР-адреса, якій/яким відповідає доменне ім`я;

8) хостинг-провайдер: найменування, ідентифікаційний код, місцезнаходження, адреса для листування, веб-сайт, адреса електронної пошти, телефон, факс;

9) доступність сервера;

10) тип сервера;

11) інформація про публічний домен, в якому зареєстровано доменне ім`я;

12) інформація про суб`єктів, які відповідно до законодавства можуть бути власниками веб-сайту (реєстрант, отримувач послуг хостингу, володілець облікового запису);

13) інформація про суб`єкта, від імені якого здійснюється інформаційна / господарська діяльність через веб-сайт, зокрема, наявна контактна інформація про нього на веб-сайті (найменування / прізвище, ім`я, по батькові, адреса місцезнаходження, адреса електронної пошти, телефон, факс тощо);

14) інформація про співставлення даних, розміщених на веб-сайті, з даними державних реєстрів, що перебувають у відкритому доступі;

15) відомості про власника веб-сайту (при можливості їх встановлення в досудовому порядку) або інформація про його встановлення (при неможливості їх встановлення в досудовому порядку).

Інформація, визначена у підпунктах 7 10 цього пункту Порядку, міститься у довідці про власника веб-сайту у разі встановлення доступності за досліджуваним доменним іменем веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет.

В залежності від мети отримання довідки при її підготовці може проводитись: дослідження автентичності даних в службі WHOIS; дослідження інших доменних імен, які використовуються тим самим реєстрантом доменного імені; оцінка надійності джерел інформації; пошук даних про реєстранта доменного імені / власника веб-сайту в різних джерелах інформації; здійснення порівняння даних, пошук альтернативних джерел інформації тощо.

Заявник може замовити видачу довідки про власника веб-сайту з відомостями станом на дату видачі або дату видачі та дату порушення прав (в режимі зворотнього часу) з метою встановлення власника веб-сайту, зокрема, станом на дату правопорушення (у разі якщо після дати правопорушення були внесені зміни щодо доменного імені в службі WHOIS).

Таким чином заявник не вичерпав можливості для встановлення осіб, які поширили недостовірну інформацію, а тому і не довів належними доказами підстав для звернення до суду в порядку окремого провадження.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, участь цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав (постанова Верховного Суду у справі № 638/4/19 від 07 квітня 2020 року, провадження № 61-18132св19).

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суд, залежно від мети встановлення юридичного факту, зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи чи органи державної влади можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи.

Залучення до участі у справі окремого провадження всіх заінтересованих осіб має важливе значення, оскільки допомагає суду уникнути ухвалення незаконного рішення та виключити можливість появи в майбутньому конкуруючого рішення з іншою заінтересованою особою, а також має на меті повно і всебічно дослідити всі обставини справи.

Отже, вирішуючи питання про те, яка саме заінтересована особа повинна бути притягнута до участі у справі окремого провадження, крім вищезазначеного, слід також враховувати і взаємовідносини із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх інтереси та (або) обов`язки.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що усталеною практикою не встановленний будь-який перелік визначення мети спростування недостовірної інформації, але заявник може кокретизувати бажанням представити рішення суду за місцем роботи чи до іншого суб`єкту з яким у заявника існують чи будуть виникати взаємовідносини, а встановлення наявних юридичних фактів можуть на них вплинути.

Заявник не обґрунтовує належним чином мету спростування встановлення факту недостовірності інформації, тобто не обґрунтовує які юридичні наслідки зумовлює встановлення вказаного факту. Наслідком неналежного визначення мети є неможливість заявника і визначити заінтересованих осіб.

Виходячи з того, що заявник користуючись своїм правом, наполягає на тому, що інформація в публікації стосується особисто заявника і не передбачає залучення заінтересованих осіб, суд позбавлений можливості самостійно залучати заінтересованих осіб в супереч волі заявника.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутність заінтересованих осіб у вказаній справі може призвести до порушення прав заінтересованих осіб, а невиконання вимог ухвали про залишення заяви без руху унеможливлює відкриття провадження.

Відповідно до частини 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Також суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

Згідно ч. 2 ст. 318 ЦПК України до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Суд зазначає, що враховуючи той факт, що тягар доказування по вказаній заяві покладено на заявника, у заяві не конкретизовано, які саме докази, що підтверджують факт недостовірності зазначеної у публікації інформації. Суд звертає увагу, що до заяви не надано жодних доказів

На думку суду вказаний недолік щодо змісту заяви (зазначення доказів) не може бути єдиною та достатньою підставою для повернення заяви заявнику, однак в з огляду на сукупність інших підстав для повернення заяви, суд вбачає за необхідне звернути на це увагу заявника.

Оскільки, до даного часу, вказані в ухвалі суду недоліки усунуті не були, заявником всупереч вимог ухвали не визначенна належна мета встановлення факту недостовірності інформації та не визначено заінтересованих осіб в розгляді цього провадження, суд вважає, що заява про встановлення факту недостовірності інформації в порядку окремого провадження підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 128, 131, 185, 260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності інформації - визнати не поданою та повернути.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В. Науменко