Справа № 344/3792/25
Провадження № 2/344/2299/25
У Х В А Л А

27 березня 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі судового засідання Ласки І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про поділ спільного майна подружжя.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В.

Ухвалою суду від 07 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

11 березня 2025 року позивачем усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 13 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі заданим позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

27 березня 2025 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності на нерухоме майно, а саме на: новозбудований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 138,6 м.кв, житловою площею 40,5 м.кв., який прийнятий до експлуатації і побудований на земельній ділянці площею 0.0184га з кадастровим номером :03:001:0254 по АДРЕСА_3 та новозбудований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 137,0 м.кв., житловою площею 40,6м.кв., який прийнятий до експлуатації і побудований на земельній ділянці площею 0.0282га з кадастровим номером :03:001:0245 по АДРЕСА_3 , а також заборони ОСОБА_2 відчужувати земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0254 та :03:001:0245 АДРЕСА_3 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №344/3792/25, оскільки незабезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав і інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів частини першої статті 153 та частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та додані до неї докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Частина перша статті 149 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову,так і на будь-якій стадії розгляду справи,якщо не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист,або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду,а також з інших підстав,визначених законом.

Згідно частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Аналізуючи зміст поданої заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що у заяві наведено обґрунтування необхідності застосування обраних заявником заходів забезпечення позову, а також додані докази, що підтверджують ці обставини.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 Цивільного процесуального кодексу України встановлено перелік видів забезпечення позову.

Згідно пункту 2 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, різновидом забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року (пункт 4), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем до суду пред`явлена позовна заява до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач просить заборонити вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності щодо нерухомого майна, що є предметом спору.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

При цьому суд також враховує наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що проведення реєстраційних дій (щодо реєстрації прав/обтяжень прав) зупиняється, зокрема на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

При цьому, згідно із частиною другою статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із заходів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що між сторонами позову, питання забезпечення якого вирішується, дійсно існує цивільно-правовий спір, враховуючи мету застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову, його співмірність із заявленими позовними вимогами та тимчасовий характер, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність, а отже і можливість задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, необхідність застосування вищевказаного виду забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що не застосування такого забезпечення позову може призвести до подальшого отримання відповідачами свідоцтва про право на спадщину, реєстрацію за собою права власності на спадкове майно, що ускладнить можливий ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, у разі підтвердження та обґрунтування позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд також враховує практику Європейського суду з прав людини у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, згідно п.43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом частини сьомої статті153, частини шостої статті 154 Цивільного процесуального кодексу України,в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 154 Цивільного процесуального кодексу України,суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, визначений у частині третій статті 154 Цивільного процесуального кодексу України та є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (частина четверта статті 154 Цивільного процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що обрані заявником способи забезпечення позову не спричинять не відновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин, визначених частиною третьою статті 154 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149-154, 157, 247, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

У порядку забезпечення позову заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності на нерухоме майно, а саме на: новозбудований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 138,6 м.кв, житловою площею 40,5 м.кв., який прийнятий до експлуатації і побудований на земельній ділянці площею 0.0184га з кадастровим номером :03:001:0254 по АДРЕСА_3 та новозбудований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 137,0 м.кв., житловою площею 40,6м.кв., який прийнятий до експлуатації і побудований на земельній ділянці площею 0.0282га з кадастровим номером :03:001:0245 по АДРЕСА_3 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 344/3792/25.

Заборонити ОСОБА_2 відчужувати земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:0254 та :03:001:0245 АДРЕСА_3 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 344/3792/25.

Копію ухвали суду направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки з дня постановлення ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк пред`явлення до виконання до 27 березня 2028 року.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Мелещенко Л.В.