Номер провадження: 22-ц/813/2495/25
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Обслуговуючий кооператив «Житлово-Будівельний кооператив «Таирово»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2024 року у складі судді Плавич І.В.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Таирово» (ОК «ЖБК «Таирово») про захист прав споживача, розірвання Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу та повернення паю.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У вересні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти відповідача, а саме: на рахунки належних Обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Таирово», посилаючись на те, викладені у позовній заяві обставини, підтверджують наявність спору між сторонами стосовно грошових коштів у розмірі 27 617,32 доларів США у гривневому еквіваленті 1134795,68 грн., сплачених ОСОБА_1 на рахунок ОК «ЖБК «Таирово») в якості паю за Персональним меморандумом Асоційованого члена Кооперативу та Інструктивною декларацією N?K-1-3-3 від 24.01.2022, внаслідок невиконання умов договірних зобов`язань, з урахуванням того, що під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, який не є тотожним предмету позову, яким є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що накладення арешту на рахунки відповідача є заходом, який призводить до суворих обмежень для власника рахунків у їх користуванні та вказані дії можуть призвести до порушень конституційних прав відповідача у справі на користування належних коштів.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2024 року і прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суддя районного суду в оскаржуваній ухвалі допустився помилки у хронології подачі заяви про забезпечення позову: зазначив, що у даній заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви необхідно відмовити. Однак, дана заява про забезпечення позову подана вже після відкриття провадження по справі, а саме 04.09.2024 року.

Зазначає, що викладені у позовній заяві обставини, підтверджують наявність спору між сторонами стосовно грошових коштів у розмірі 27 617,32 доларів США у гривневому еквіваленті 1 134 795,68 грн., сплачених ОСОБА_1 на рахунок ОК «ЖБК«Таирово» в якості паю за Персональним меморандумом Асоційованого члена Кооперативу та Інструктивною декларацією N?K-1-3-3 від 24.01.2022р., внаслідок невиконання умов договірних зобов`язань, з урахуванням того, що під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, який не є тотожним предмету позову, яким є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Вказує, що у поданій заяві він зазначав, що власник майна не обмежений у можливості в будь-який час здійснити його відчуження, що у такому разі може значно ускладнити виконання судового рішення або зробити виконання судового рішення про стягнення коштів неможливим, а тому підставно просив суд вжити заходів забезпечення його позову. Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і помилково своєю ухвалою відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. При цьому не зважив на предмет позову, і залишив поза увагою те, що виконання майбутнього рішення про розірвання Персонального меморандуму асоційованого члена та повернення паю безпосередньо пов?язано з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми грошових коштів. а у разі їх відсутності отримання їх за рахунок реалізації майна відповідача.

Позиція відповідача в суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОК «ЖБК «Таирово» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 06.03.2025 сторони не з`явилися, хоча була повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без змін.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Таирово» про захист прав споживача, розірвання Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу та повернення паю.

Позивачем заявлено вимогу до відповідача щодо повернення паю від відповідача в сумі 1134795,68 грн.

В ході розгляду справи, від позивача ОСОБА_1 надійшла до суду заява, у якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти відповідача, а саме: на рахунки належних Обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Таирово», посилаючись на те, викладені у позовній заяві обставини підтверджують наявність спору між сторонами стосовно грошових коштів у розмірі 27 617,32 доларів США у гривневому еквіваленті 1134795,68 грн., сплачених ОСОБА_1 на рахунок ОК «ЖБК «Таирово») в якості паю за Персональним меморандумом Асоційованого члена Кооперативу та Інструктивною декларацією №K-1-3-3 від 24.01.2022 внаслідок невиконання умов договірних зобов`язань.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених ч. 1 ст. 149 ЦПК України підстав для забезпечення позову заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Так, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ОК «ЖБК «Таирово» виник майновий спір, предметом якого є матеріально-правова вимога про стягнення суми сплаченого пайового внеску у розмірі 1134795,68 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

24 січня 2022 року між ОК «ЖБК «Таирово» та ОСОБА_1 укладено Персональний меморандум асоційованого члена кооперативу № К-1-3-3 та інструктивну декларацією № К-1-3-3 від 24 січня 2022 року.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник вказує на те, що ОСОБА_1 сплачено пайовий внесок у розмірі 1134795,68 грн. для забезпечення кооперативом будівництва квартири за адресою: АДРЕСА_1 та 7/2 позивачу. Проте через неодноразове порушення відповідачем умов договорів, невиконання зобов`язань з побудови об`єкту будівництва, позивач звернувся з вимогою про розірвання меморандуму та повернення йому сплаченого паю, на що відповідач не відреагував і не надав відповіді, від зустрічей уникає. Отже поведінка відповідача свідчить про відсутність наміру повертати ОСОБА_1 грошові кошти, у зв`язку з чим є загроза в невиконанні відповідачем майбутнього рішення суду в разі задоволення позову.

У відповідача відсутнє нерухоме майно, статутний капітал ОК «ЖБК «Таирово» складає 0 грн, позивач вважає за необхідне накласти арешт на спірну суму грошових коштів, які перебувають на рахунках відповідача, що є співмірним розміру заявлених позовних вимог, в іншому випадку, у разі зняття і витрачання відповідачем грошових коштів та за відсутності у останнього майна, за рахунок якого можливо стягнення, рішення не буде виконано, а права та інтереси позивача не захищеними.

Позивач просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках ОК «ЖБК «Таирово» в межах позовних вимог в сумі 27617,32 доларів США, що еквівалентно сумі 1134795,68 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23.

У постанові від 12 липня 2022 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виснував, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 5026/1357/2012(925/229/24), від 09 червня 2021 року у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/16866/20, від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/273/20, від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18.

Саме відповідач повинен доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач у справі про стягнення грошової заборгованості.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.09.2024 доданої до заяви про забезпечення позову вбачається, що нерухоме майно за ОК «ЖБК «Таирово» не зареєстровано.

Суд першої інстанції не врахував, що накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачу в можливості захистити свої права та інтереси шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову.

Апеляційний суд враховуючи, що між сторонами існує спір, предметом якого є стягнення коштів у значному розмірі, нерухоме майно за ОК «ЖБК «Таирово» не зареєстровано, обраний захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на грошові кошти є співмірним із заявленими позовними вимогами, адекватним, а невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Арешт коштів на рахунках означає, що грошові кошти залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення. Тобто, можливість боржника розпоряджатися грошовими коштами обмежується лише на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках у банківських та фінансово-кредитних установах в межах суми, про стягнення якої подано позов, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову постановлена при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви забезпечення позову за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 353, пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, після її перегляду в апеляційному порядку із прийняттям рішення про забезпечення позову, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Таирово» про захист прав споживача, розірвання Персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу та повернення паю задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на всіх банківських рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах України та належать Обслуговуючому кооперативу «Житлово-Будівельний кооператив «Таирово» (), у межах суми позову 1134795 гривень 68 копійок.

Стягувач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ),

Боржник - Обслуговуючий кооператив «Житлово-Будівельний кооператив «Таирово» (, місцезнаходження: м. Одеса. вул. Генерала Петрова,48-А).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.03.2025

Головуючий

Судді: