Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1866/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючий - суддя Кашуба А.В., секретар судового засідання Чернянчук К.П., у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м.Виноградів за результатами судового розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, третя особа без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Виноградівська міська рада Закарпатської області,

В С Т А Н О В И В :

02.04.2021 ОСОБА_3 подала до суду вказану позовну заяву.

28.03.2025 позивачка подала заяву про залишення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком без розгляду. Ухвалою суду від 28.03.2025 заяву про залишення вимоги позову без розгляду задоволено.

Продовжено судовий розгляд щодо наступних позовних вимог:

1.Поділити нерухоме майно, набуте за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по одній другій частці.

2.Визнати за позивачкою ОСОБА_6 право власності на одну другу частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,08 га, кадастровий номер :00:008:0212.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.05.2009 року між сторонами спору зареєстровано шлюб. В шлюбі народилися двоє синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З грудня 2018 року сімейне життя припинилося. Позивачка із дітьми залишили спільно нажитий будинок в АДРЕСА_1 та переїхали проживати до АДРЕСА_2 .

Рішенням Виноградівського районного суду від 11.02.2020 у справі №299/3481/19 шлюб розірвано. Питання про поділ майна подружжя не вирішено.

Щодо зведення спірного житлового будинку: у 2015 році подружжя ОСОБА_9 розпочали будівництво будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,08 га, яка зареєстрована за відповідачем 04.08.2015 на праві власності, набутого за договором дарування. Протягом півтора року будівництво було завершено. Житловий будинок здано в експлуатацію 30.11.2016, а весною 2017 року вже проводились оздоблювальні роботи. У 2018 році подружжя ОСОБА_9 перейшло проживати у спірний житловий будинок.

У грудні 2018 року позивачка з дітьми переїхала проживати до батьків, залишивши у будинку більшість спільно нажитого рухомого майна. При цьому відповідач двічі замінював замки на вхідних дверях, тому позивачка зайти до будинку не могла. Доступу до будинку позивачка не має вже протягом двох років.

Спірний житловий будинок зареєстрований за відповідачем на праві приватної власності у 2017 році.

Відповідач подав відзив.

Вимогу позову про поділ майна визнає частково, заперечує поділ порівну, визнає поділ у співвідношенні одна п`ята частка за позивачкою, чотири п`ятих частки за відповідачем. Проти задоволення вимоги позову про вселення заперечив.

Відзив обґрунтовано тим, що дійсно сторони спору зареєстрували шлюб 02.05.2009, у якому народили двох дітей. Шлюб розірвано, сторони проживають окремо. Відповідач за час шлюбу збудував будинок АДРЕСА_1 . Відповідач стверджує, що вказаний будинок фактично збудовано за кошти батьків відповідача. Батько відповідача ОСОБА_10 придбав усі будівельні матеріали, використані в будівництві за власний кошт. Будинок збудовано на земельній ділянці, яка подарована відповідачу. Позивачка не мала доходів для будівництва будинку. Тому є підстави для відступу від презумпції рівності часток.

Відповідач заперечує порушення прав позивачки на користування житловим приміщенням. Вказує, що предмет спору відсутній.

20.09.2021 позивачка подала заперечення (відповідь на відзив), у якому навела обставини на спростування доводів відзиву. Заперечила, що будівництво здійснено виключно за кошти батька відповідача. Стверджує, що це були кошти із доходів від праці чоловіка та дружини, а також грошові надходження від її батьків та її бабусі, яка працювала в Італії. Позивачка, крім догляду за малолітніми дітьми, кожної неділі торгувала на базарі, а у вільний час перебувала на будівництві, де виконувала посильну їй роботу.

Заперечення на відповідь на відзив не подано.

Ухвалою суду від 28.05.2024 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду.

06.08.2024 на виконання ухвали про витребування доказів отримано офіційну інформацію про доходи ОСОБА_3 за період із 2 кварталу 2009 року по 4 квартал 2017 року.

Третя особа Виноградівська міська рада як орган опіки і піклування подала письмову заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с.128).

У судові засідання на судовий розгляд справи учасники справи не з`являлися. Судове засідання неодноразово відкладалося за клопотаннями обох сторін.

28.03.2025 позивачка подала письмову заяву, у якій просить розглянути справу без її участі. Заявлені вимоги підтримала частково і просить суд здійснити поділ нерухомого майна порівну, визнати за нею право власності на одну другу частку у праві власності на будинок, який розташованій на земельній ділянці площею 0,08 га. Вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення у будинок позивачка просить залишити без розгляду.

Представник відповідача 25.03.2025 подав письмову заяву про чергове відкладення судового розгляду справи у зв`язку із тим, що перебуває у відпустці із 25.03.2025 по 28.03.2025.

Суд розглянув заяву представника відповідача про відкладення судового розгляду справи та вирішив, що визначені законом підстави для чергового відкладення розгляду справи відсутні.

Справа тривалий час у провадженні суду.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Мова йде про випадки, передбачені ч.2 ст.223 ЦПК України.

Відкладення розгляду справи за ч.2 ст.223 ЦПК України може відбутися у межах строку розгляду справи.

Серед передбачених частиною другою ст.223 ЦПК України п`яти підстав для відкладення розгляду справи у межах строку розгляду підстава, зазначена представником відповідача,- відсутня. Це не перша неявка представника відповідача, тому пункт другий ч.2 ст.223 ЦПК України застосовано бути не може.

Частина 4 ст.223 ЦПК України встановлює правило, за якого, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Передбачена законом сукупність умов для постановлення заочного рішення відсутня.

Суд вирішив відхилити заяву представника відповідача про відкладення судового розгляду справи та вирішити справу на підставі доводів, наведених у заявах по суті справи, та наявних у ній доказів.

Вивчивши доводи позовної заяви та відповіді на відзив, та дослідивши подані на їх підтвердження докази, вивчивши доводи відзиву та дослідивши подані на їх підтвердження докази, суд вирішив наступне.

Встановлені фактичні обставини.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02.05.2009 року зареєстрували шлюб у Виноградівському РВ ДРАЦС Головного ТУЮ у Закарпатській області, Актовий запис №40.

У шлюбі народили двох синів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11.02.2020 у справі №299/3481/19 шлюб розірвано.

18.07.2020 позивачка уклала другий шлюб, після реєстрації якого змінила прізвище із « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_11 » (а.с.17).

Офіційні відомості про спірне нерухоме майно - в Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №246213507 від 26.02.2021, що надана позивачкою (а.с.24-26):

26.06.2017 року державним реєстратором Виноградівської міської ради Закарпатської області здійснено державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок, 2017 року побудови, за адресою АДРЕСА_1 . Підстава - декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 21.04.2017, технічний паспорт від 02.02.2017. Власник в цілому ОСОБА_2 .

Будинок зведено на земельній ділянці площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:008:0212, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності в цілому на підставі договору дарування земельної ділянки від 04.08.2015 року.

Твердження позивачки про те, що зведення будинку розпочато за час шлюбу у 2015 році, відповідач не заперечив, а визнав у відзиві. Тому суд визнає доведеною ту обставину, що зведення спірного будинку розпочато у період шлюбу, у 2015 році.

Головне управління ДПС у Закарпатській області надало офіційну інформацію про доходи ОСОБА_3 за період із 2 кварталу 2009 року по 4 квартал 2017 року.

Встановлено, що із 2009 по 3 квартал 2013 року ОСОБА_1 офіційні доходи не отримувала, у 4 кварталі 2013, у 2014 році та за перший квартал 2015 року отримувала офіційні доходи (заробітна плата та грошова допомога) на посаді у Малокопанській сільській раді. Із 2015 по 2017 роки офіційні доходи відсутні.

Підтверджені доказами відомості про неофіційні доходи від власної праці чи про пасивні доходи позивачки у справі відсутні.

Відповідач у відзиві визнав, що майно є спільною сумісною власністю і може бути здійснено його поділ.

Просив відступити від принципу рівності часток.

Заперечуючи проти застосування презумпції рівності часток ствердив, що будинок збудовано за кошти його батька. На підтвердження цього надав наступний ряд товарних накладних про придбання ОСОБА_12 будівельних матеріалів (а.с.73-75): цемент 11 тон (2016), цемент 10 тон (2016), будівельні блоки 30 м.куб, цемент 5 т, метало-черепиця 210 м.кв., дерево, блоки будівельні 30 куб.м., цемент 10 т (2014).

Ці документи свідчать про те, що ОСОБА_12 , батько відповідача, придбавав у 2014 році та у 2016 році будівельні матеріали: цемент, блоки будівельні, метало-черепицю та дерево. Ці документи не містять іншої інформації та не підтверджують будь-які інші обставини.

Проте, в ході судового розгляду справи не було підтверджено достатньою сукупністю доказів тієї обставини, що придбані ОСОБА_13 будівельні матеріали були використані в будівництві спірного будинку, та й тієї обставини, що будівельні матеріали він придбавав за власний кошт.

Правове регулювання правовідносин між сторонами спору.

Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При цьому, відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За статтею 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Домовленість про відступ від принципу рівності часток та шлюбний договір відсутні.

Підстави для відступу від засади рівності часток передбачені ч.ч.2,3 ст.71 СК України: при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У справі не встановлено обставин, передбачених ч.2 ст.71 СК України. Сторони спору не просять застосувати ч.3 ст.71 СК України та не зазначають у зв`язку із цим юридично значимих фактичних обставин.

Звертаючись до суду із проханням відступити від засади рівності часток, відповідач зазначив:

Будинок збудовано за кошти батьків відповідача;

Батько відповідача придбав всі будівельні матеріали за власний кошт;

Позивачка не мала доходів для будівництва;

Батько розраховувався за здійснення будівельних робіт;

Земельна ділянка, на якій розташовано будинок, належить відповідачу на праві особистої власності.

Суд відхиляє доводи про те, що будинок збудовано за кошти батьків відповідача, оскільки це не доведено засобами доказування у цивільному процесі.

Та обставина, що позивачка не мала доходів для будівництва не є передбаченою ст.70 СК України обставиною для відступу від засади рівності часток. Ба більше, є передбаченою ст.60 СК України обставиною, що може мати місце та не виключає поширення режиму спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Доводи відповідача про те, що батько розраховувався за здійснення будівельних робіт не підтверджено засобами доказування у цивільному процесі.

У справі відсутні відомості про те, що відповідач при створенні будинку використав майно, яке було у його особистій власності. Інші обставини, що б давали правові підстави для відступу від засади рівності часток не встановлені.

Вимоги позову про поділ майна не включають земельну ділянку, на якій розташовано спірний будинок. Позивачка не просить суд визнати земельну ділянку об`єктом спільної сумісної власності подружжя у зв`язку із тим, що це особисте майно істотно збільшилося у своїй вартості, бо на ньому зведено житловий будинок.

Та обставина, що спірний житловий будинок розташовано на земельній ділянці, яка є у особистій приватній власності відповідача, не визначена законом як юридично значима при визначенні розміру часток при поділі спільного сумісного будинку.

Тому і ці доводи відповідача суд відхиляє.

Тому позовні вимоги про здійснення поділу спільного сумісного майна подружжя з визнанням права власності позивачки на одну другу частку у праві спільної власності на житловий будинок слід задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат.

Позивачка за подання позовної заяви у 2021 році сплатила судовий збір у розмірі 4709,40 грн, що відповідає розміру судового збору за майнові позовні вимоги за ціною позову 470939 грн, яку складає половина інвентаризаційної вартості спірного будинку. Оскільки майнові вимоги позивачки задоволено у повному обсязі, то витрати на судовий збір слід покласти на відповідача у повному обсязі.

Позивачка заявила про орієнтовні витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Проте не подала ні документів на підтвердження підстави їх понесення, ні платіжних документів на підтвердження їх понесення, тощо.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Здійснити поділ житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , між його співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках по одній другій частці за кожним.

Визнати за позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності у одній другій частці на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,08 га, кадастровий номер :00:008:0212.

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_4 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , судові витрати у розмірі 4709,40 грн (чотири тисячі сімсот дев`ять гривень 40 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийА. В. Кашуба