Провадження № 22-ц/802/369/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є сином пенсіонера МВС ОСОБА_2 . Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року, що набрало законної сили 17 листопада 2021 року, Головне управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) у Волинській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області», виданої 02 липня 2021 року №33/23-108Д з 01 грудня 2019 року.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 24 вересня 2024 року державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Ковальчук Т. Б. видала йому свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 104 481 грн 44 коп. та за період з 01 грудня 2022 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 20 000 грн.

Позивач також вказував, що його представник у встановленому порядку звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області з вимогою виплатити вказані грошові кошти, однак, відповідач відмовив у такій виплаті, яку мотивував тим, що бюджетні зобов`язання можна здійснити лише за наявності відповідного бюджетного призначення на відповідний рік (за Законом України «Про Державний бюджет України»). Зазначену суму недоотриманої пенсії включено до переліку отримувачів пенсії за 2021 рік. Вважає відповідь відповідача про відмову у здійсненні заявленої виплати необґрунтованою.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області виплатити йому пенсію, яка була призначена, нарахована та належала його батьку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 104 481 грн 44 коп. та за період з 01 грудня 2022 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 20 000 грн, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ГУ ПФУ у Волинській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму нарахованої але недоотриманої пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 104 481 грн 44 коп. та за період з 01 грудня 2022 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 20 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ у Волинській області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач та його представник, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. Представник відповідача ГУ ПФУ у Волинській області в судове засідання також не з`явився, однак, подав 27 березня 2025 року через підсистему Електронний суд заяву, в якій просив проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін та їх представників згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 27 березня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , батько позивача по справі ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 отримав спадщину після смерті батька, яка окрім іншого складається з грошової доплати, у зв`язку з перерахунком пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 104 481 грн 44 коп. та за період з 01 грудня 2022 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 20 000 грн, яка належала померлому ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою, виданою ГУ ПФУ у Волинській області № 0300-0504-8/48440 від 15 серпня 2024 року (а.с.11).

Як слідує з відповіді ГУ ПФУ у Волинській області № 0300-0504-8/59276 від 08 жовтня 2024 року на запит адвоката Шляхтур Н. В., перерахунок пенсії ОСОБА_2 проведено на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року, що набрало законної сили 17 листопада 2021 року (справа № 140/8350/21).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 4 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у ч. 1 цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у ч. 1 цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений ч. 2 цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується з приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Приписи частин 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21 (провадження № 61-10575св21) зазначено, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії). Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення ст. 1227 ЦК України доводить, що:

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст. 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. При включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень ст. 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Позивач в установлений законом строк прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_2 , а відтак, за правилами ст. 1261 ЦК України, належить до першої черги спадкоємців за законом,

Таким чином, позивач, як спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, в тому числі і на нараховану, але не отриману ним пенсію, а тому відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що виплата належних позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 вересня 2024 року грошових коштів за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 104 481 грн 44 коп. та за період з 01 грудня 2022 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 20 000 грн не проведена відповідачем у зв`язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач успадкував право на належні спадкодавцю суми пенсії на підставі ст. 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Судом вірно встановлено, що право позивача на отримання недоотриманої пенсії після смерті батька відповідачем порушено і підлягає судовому захисту, оскільки у позивача відсутня інша можливість захистити порушене право. Позивач, як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину, має право на спадкове майно, тобто пенсію свого батька відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а дії відповідача щодо невиплати донарахованої пенсії відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 140/8350/21 порушують право позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Зважаючи на вищенаведене, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

У доводах апеляційної скарги відповідач ГУ ПФУ у Волинській області посилалося на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій справі. Суд залишив поза увагою те, що виплата заявлених сум здійснюється в межах бюджетних асигнувань на поточний рік. Заборгованість за рішеннями судів існує через відсутність в достатній кількості асигнувань з Державного бюджету України та її погашення не залежить від управлінських рішень керівника та посадових осіб ПФУ у Волинській області, у зв`язку з чим підстави для виплати коштів в порядку спадкування відсутні.

Проте, такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються. Відсутність бюджетних асигнувань для виконання відповідачем свого зобов`язання не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки виконання судового рішення проводиться відповідно до встановленого законом порядку. Про те, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання наголошував Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17, Верховний Суд у постановах від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції спору не знайшли свого підтвердження. На підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, відповідач належних та допустимих доказів не надав, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішив спір по суті.

Крім того, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено повністю, суд першої інстанції урахувавши наявні у справі докази, які підтверджують, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, а також викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача щодо розміру цих витрат, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України обґрунтовано стягнув оскаржуваним рішенням суду з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: