Провадження №2/523/1423/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"18" березня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/14597/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 24.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бахчисарайського районного управління юстиції в Автономній Республіці Крим було зареєстровано шлюб за актовим записом № 102. Від даного шлюбу народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 23.05.2014 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем, дитина знаходиться на його повному утриманні. За весь період із 2014 року по теперішній час відповідачка жодного разу не відвідала сина. Покладених на неї обов`язків не виконує, не приймає жодної педагогічної, матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні сина.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виховання свого сина, не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківськи обов`язки по догляду за дитиною, всю турботу про дитину позивач несе самостійно, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 11.09.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує, та просить суд проводити розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи за відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради - Гмиря Ю. у судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

По справі встановлено, що 24.04.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бахчисарайського районного управління юстиції в Автономній Республіці Крим було зареєстровано шлюб за актовим записом № 102, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторного Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 18.05.2016 року.

Від даного шлюбу народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 24.09.2010 року.

В подальшому, рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 23.05.2014 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про розлучення Серії НОМЕР_3 від 17.01.2015 року.

Судом встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Дана обставина відповідачкою спростована не була.

З наявного в матеріалах справи висновку виконавчого комітету Решетилівської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету Решетилівської міської ради № 199 від 30.10.2024 року, виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також вищевказаним висновком встановлено, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дитини практично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків: не утримує сина, не цікавиться його життям, не спілкується з ним, не пише, не телефонує, не відвідує у навчальних закладах та не приходить на батьківські збори.

Відповідно до Характеристики виданої старостою Потічанського старостинського округу № 01.10-16/01/174 від 07.10.2024 року, ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають без реєстрації, як внутрішньо-переміщені особи у власному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 із 15.10.2014 року. На дату заїзду сім`я ОСОБА_1 складалась із двох осіб: батька і сина. На даний час склад сім`ї не змінився. Мати дитини, ОСОБА_2 разом з ними не приїжджала, не проживала та не проживає, спільного побуту не веде. Вихованням та утриманням сином займається виключно батько, дитина забезпечена всім необхідним для проживання, виховання та розвитку. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності виконавчим комітетом Решетилівської міської ради не притягався, не схильний до вживання алкоголю.

Центр надання адміністративних послуг Решетилівської міської ради у листі № 01-76/799 від 10.10.2024 вказує на те, що батько ОСОБА_1 виховує сина ОСОБА_3 сам. Місце перебування матері невідоме, мати з дитиною не спілкується та не допомагає. За період перебування родини на обліку в ЦНСП, мати до фахівців не зверталась.

Відповідно до Довідки виданої адміністрацією Потічанської гімназії з дошкільним підрозділом Решетилівської міської ради Полтавської області № 10-15/30 від 08.10.2024 року, ОСОБА_3 навчається в 9-му класі Потічанської гімназії з дошкільним підрозділом. В даному закладі навчається з 1-го класу, не порушує правил та норм поведінки, бере участь у житті класу. Виховую ОСОБА_3 батько ОСОБА_1 , який ставиться відповідально до виховання та навчання дитини, цікавиться поведінкою та навчанням сина, відвідує класні та загальношкільні батьківські збори, підтримує постійний зв`язок з класним керівником. Мати участі у вихованні дитини не приймає, шкільним життям сина не цікавилася, на зв`язок з класним керівником не виходила.

Про стійке небажання цікавитися дитиною та її життям свідчить той факт, що не було жодного звернення гр. ОСОБА_2 до служби у справах дітей або ж до виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування щодо усунення перешкод у спілкуванні дитини та визначення способу участі матері у вихованні сина. Матері у спілкуванні з дитиною не перешкоджали, але вона свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками.

Матеріальним забезпеченням та утриманням дитини займається батько дитини ОСОБА_1 . Мати дитини свідомо ухиляється від добровільних витрат, пов`язаних з утриманням дитини.

З дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальником служби Гмирею Ю. та практичним психологом Центру надання соціальних послуг Решетилівської міської ради Мовчан О. проведена бесіда 15.10.2024 року, в ході якої хлопець зазначив, що своєї матері не знає, вона з ним не спілкується, її контактів він не має, мати для нього фактично чужа людина. ОСОБА_2 не відвідує ОСОБА_3 , подарунків не надсилає, не телефонує, його життям та інтересами не цікавиться. Неповнолітній ОСОБА_3 власноруч написав заяву на ім`я начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради, в якій зазначив, що він не заперечує щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тому що він її не пам`ятає, не знає, вона його життям ніколи не цікавилася, і тому він не вважає її матір`ю.

ОСОБА_2 не виконує свої обов`язки, не турбується про фізичний та духовний розвиток сина, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, та не дарує подарунків.

Питання про доцільність позбавлення гр. ОСОБА_2 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради 25.10.2024 року. Враховуючи вищенаведені обставини, членами комісії було прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 .

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідачка ОСОБА_2 взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо свого неповнолітнього сина. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачкою та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Мати дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.

Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Вказані принципи відповідачка, як мати, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків батьків по вихованню неповнолітнього сина.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачка тривалий час ухилялась від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявила інтересу до стану її здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком неповнолітнього сина, а тому суд вважає, що ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 164, 166, 170, 182, 183 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі в розмірі 1211/одна тисяча двісті одинадцять/грн. 20 коп.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради, місцезнаходження: 38400, Полтавська обл., Полтавський р-н, м. Решетилівка, вул. Покровська, буд. 16.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 - 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Повний текст рішення складено 26 березня 2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер