ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1576/25 Справа № 202/9343/24 Суддя у 1-й інстанції - Дребот І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 202/9343/24 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.05.2024 року позивачем через інтернет-магазин orangeisland.dp.ua у ФОП ОСОБА_2 було придбано фруктові дерева вартістю 3390,00 грн, оплату було перераховано на банківську картку, надану співробітником інтернет-магазину. Дерева були відправлені постачальником через ТОВ «Нова Пошта», за послуги доставки було сплачено певну суму. Однак після отримання дерев з`ясувалось, що вони не мають листя, співробітник інтернет-магазину запевнив що дерева зберігались у належних умовах та почнуть розпускати бруньки пізніше, але навіть через два місяці дерева не почали вегетацію і перебували в тому стані як і на момент отримання. У червні 2024 року позивач написав листа на електронну пошту, зазначену на сайті з проханням повернути сплачені кошти за дерева, на що отримав відмову. Також при оплаті товару позивачу було надано реквізити банківської картки фізичної особи ОСОБА_2 а не фізичної особи підприємця - ОСОБА_2 , в додаток накладну на товар та квитанцію позивачу не надали.

Позивач просив суд зобов`язати ФОП ОСОБА_2 відшкодувати на користь позивача кошти у розмірі вартості придбаного товару з доставкою товару на адресу замовника в сумі 3696,95 грн, моральну шкоду в сумі 5000,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача - відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року в справі №202/9343/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним безпідставним, прийнятим без урахування письмових доказів справи з порушенням матеріального і процесуального права.

У відзиві на позов і своїх поясненнях до суду відповідачка постійно наголошувала, що товар, який вона продала позивачу, є якісним, але не довела жодними доказами належну якість проданого товару.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що продавець був позбавлений можливості організувати проведення експертизи спірного товару для перевірки обставин щодо існування істотного недоліку без письмової згоди позивача, як покупця або, що він звертався до позивача за отриманням такої згоди, що підтверджується перепискою позивача з відповідачем в електронній пошті та застосунку Viber.

Продавши зазначені дерева позивачу, відповідачка не надала покупцю жодних документів, які вона була зобов`язана надати як продавець, зокрема, фіскальний чек, накладну, рахунок на оплату. Зазначені документи, окрім фіскального чека, відповідачка надала тільки в судовому засіданні. Проте ці документи не відповідають затвердженій формі, зокрема, ксерокопія рахунку не містить прізвища і підпису відповідальної особи і не містить жодних платіжних реквізитів ні продавця, ні покупця, в ньому зазначена оплата при отримані тоді як продавець вимагав і отримав від покупця передплату. Товарний чек також не відповідає формі, оскільки у ньому не зазначені жодні платіжні реквізити і складений він 16.05.2024 року, тоді як передплату за дерева відповідачка отримала 13.05.2024 року, тобто товарний чек виписаний заднім числом коли вже оплата товару відбулася.

Крім того, цей товарний чек не є фіскальним і не проведений через термінал РРО. Оплата за товар відбувалась шляхом банківського переказу на реквізити особистої карти продавця, наданій покупцю у застосунку Viber, що підтвердив і суд першої інстанції.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив процесуальне право, оскільки не залучив до справи у якості третьої особи органи ДПС. Вважає, що обставини справи стосуються їх прав і обов`язків.

Суд першої інстанції не надав правової оцінки факту того, що відповідачка не надала жодних гарантій на проданий ним позивачу товар, також відповідачка не надала квитанції РРО.

Відповідачка жодним чином не пропонувала позивачу замінити товар на аналогічний, на всі питання позивача по суті вона зазначила лише те, що дерева, які вона продала, на момент продажу були належної якості.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того що позивач не виконав необхідних агрономічних заходів догляду за деревами, які він за інструкцією відповідачки повинен був зробити, також у справі немає доказів існування такої інструкції взагалі, як і не має доказів надання цієї інструкції покупцеві при продажу товару.

Від ФОП ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Підлубна Ю.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Рослини, замовлені позивачем, отримані ним у відділенні «Нової пошти», недоліків до товару, протягом розумного строку, виявлено не було. Жодних претензій та/або питань щодо умов висадження та догляду за саджанцями у позивача не виникало протягом 2-х місяців перебування рослин у його власності, у невідомих умовах.

Згідно з законодавством України, живі рослини, квіти належать до категорії товарів, які не підлягають поверненню чи обміну (ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 707 Цивільного кодексу України), оскільки даний товар має властивості швидкого псування.

Позивач утримався від дій, спрямованих на заміну товару «неналежної якості», на його думку, на товар аналогічний/подібний, в той час, як відповідачка була відкрита до конструктивного діалогу з клієнтом.

Умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 Цивільного кодексу України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього (покупця) покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

Позивач не обґрунтовує підстав не звернення протягом 14 днів та/або протягом 2-хмісіяців перебування саджанців у його власності, до відповідачки з питаннями/роз`ясненнями, або використання вище вказаних інформаційних платформ, з метою отримання роз`яснень з приводу висадження та догляду за деревами. Між тим, позивачем не надано доказів наявності в нього кваліфікаційної освіти і знань, чи достатньої кількості досвіду, в сфері фізіології рослин, агротехніки, біології. В той же час, ОСОБА_1 робить висновок про нездатність придбаних саджанців до активного процесу вегетації.

Як вірно встановлено місцевим судом, для розвитку дерев/їх саджанців потрібно дотримуватись правил агротехніки. Позивачем не надано доказів дотримання правил та необхідних умов висадження та догляду за саджанцями. Наявність у спірних саджанцях недоліків. не доведено у належний спосіб, так як продавець був позбавлений можливості організувати проведення експертизи спірного товару для перевірки обставин щодо існування істотного недоліку без письмової згоди позивача, як покупця, який заявив про неякісність товару із перебігом 2-х місяців користуванням ним.

Щодо тверджень про обов`язок ФОП ОСОБА_2 використовувати в своїй підприємницькій діяльності РРО (реєстратору розрахункових операцій)/ПРРО (програмних реєстраторів розрахункових операцій), то обов`язок використання РРО/ПРРО під час здійснення розрахункових операцій набрав чинності ще із 01.01.2022 року. Проте, під час воєнного стану Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено п. 12 розд. II «Прикінцеві положення» Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», яким визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, санкції за порушення вимог Закону №265 не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів. Діяльність ФОП ОСОБА_2 щодо здійснення торгівлі фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет є такою, що не потребує застосування РРО та/або ПРРО, так як всі розрахунки за продукцію здійснюються виключно за допомогою банківських систем дистанційного обслуговування.

Позивачем не доведено будь-якими доказами, окрім посилань на власні домисли, порушення прав та інтересів Головного управління ДПС У Дніпропетровській області (Лівобережної ДПІ) у цих спірних правовідносинах сторін. Твердження в цій частині побудовані виключно на гіпотезах, припущення та невірному трактування вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Доказів на підтвердження порушень прав позивача з вини відповідачки, спричинення нею моральної шкоди, позивачем не надано, відсутні підстави заявленого відшкодування.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем, як покупцем, не було дотримано процедури обміну/заміни/повернення товару неналежної якості, проведення експертного дослідження, у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», з метою встановлення обставин отримання товару неналежної якості.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених на час розгляду справи в суді першої інстанції, зазначає, що позивачем було надано лише додаток до договору про надання правової допомоги. Інших доказів понесених ним витрат та/або, що планувались бути понесені, суду першої інстанції надано не було. ОСОБА_1 особисто приймав участь у всіх судових засіданнях за допомогою відеоконференцзв`язку, на час слухання справи в суді першої інстанції, позивач не залучав адвоката.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ОСОБА_2 є зареєстрованою як фізична особа підприємець з 14.09.2020 року (а.с. 28-28зв).

З витягу з реєстру платників єдиного податку вбачається, що основний вид економічної діяльності-роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. Додатковими видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_2 є оптова торгівля квітами та рослинами; неспеціалізована оптова торгівля; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах. З 01.10.2020 року ФОП ОСОБА_2 перебуває на другій групі платника єдиного податку (а.с. 53зв).

У ФОП ОСОБА_2 наявний інтернет-сайт за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 де покупці мають змогу ознайомитись з запропонованим товаром (саджанцями), які мають відповідні фото та опис товару.

13.05.2024 року через вказаний інтернет-сайт позивач здійснив замовлення саджанців хурми.

Відповідно до рахунку №20310 від 13.05.2024 року на ім`я замовника ОСОБА_1 адрес: с. Лобойківка, Дніпропетровська область, з переліком замовленого позивачем у відповідачки товару, а саме: саджанці хурми на загальну суму 3120,00 грн (а.с. 54).

До матеріалів справи додано товарний чек №20310 від 16.05.2024 року з переліком саджанців хурми та маракуї на загальну суму 3390,00 грн, на якому міститься підпис відповідачки ФОП ОСОБА_2 (а.с. 54зв).

Згідно з платіжною інструкцією №86.128 від 13.05.2024 року на рахунок ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 надійшли кошти на загальну суму 3390,00 грн (призначення платежу: отримання переказу коштів на картку АТ «А-Банк» у терміналах інших банків №|0110SWF, SENDER_CR_V_UA, P24 *Holovko Volodymyr |Visa Direct| UA, 6012, 13/05/2024; № картки: НОМЕР_2 , 3390,00 UAH) (а.с. 55).

Дані кошти на рахунок відповідачки надійшли від позивача, про що останнім в судовому засіданні не заперечувалось та, окрім іншого, підтверджується наявними в матеріалах справи долученими позивачем копіями переписки з застосунку Viber, в якому відповідачка надсилала позивачу номер рахунку: НОМЕР_3 .

З довідки АТ «А-Банк» про відкриття рахунку від 27.09.2024 року вбачається, що у ФОП ОСОБА_2 в банку відкрито рахунок № НОМЕР_1 від 24.09.2020 року (а.с. 55зв).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами чи договором.

Положенням ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін.

При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України.

За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Положеннями пунктів 12, 15 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Згідно з абзацом 2 частини четвертої статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ОСОБА_2 є зареєстрованою як Фізична особа підприємець з 14.09.2020 року.

З витягу з реєстру платників єдиного податку вбачається, що основний вид економічної діяльності-роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет. Додатковими видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_2 є оптова торгівля квітами та рослинами; неспеціалізована оптова торгівля; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах. З 01.10.2020 року ФОП ОСОБА_2 перебуває на другій групі платника єдиного податку.

У ФОП ОСОБА_2 наявний інтернет-сайт за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 де покупці мають змогу ознайомитись з запропонованим товаром (саджанцями), які мають відповідні фото та опис товару.

13.05.2024 року через вказаний інтернет-сайт позивач ОСОБА_1 здійснив замовлення саджанців хурми.

Відповідно до рахунку №20310 від 13.05.2024 року, оформленого на ім`я замовника ОСОБА_1 адрес: с. Лобойківка Дніпропетровська область з переліком замовленого позивачем у відповідачки товару, а саме: саджанці хурми на загальну суму 3120,00 грн.

До матеріалів справи додано товарний чек №20310 від 16.05.2024 року з переліком саджанців хурми та маракуї на загальну суму 3390,00 грн на якому міститься підпис відповідача ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з платіжною інструкцією №86.128 від 13.05.2024 року на рахунок ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 надійшли кошти на загальну суму 3390,00 грн (призначення платежу: отримання переказу коштів коштів на картку АТ «А-Банк» у терміналах інших банків №|0110SWF, SENDER_CR_V_UA, P24 *Holovko Volodymyr |Visa Direct| UA, 6012, 13/05/2024; № картки: НОМЕР_2 , 3390,00 UAH).

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що у вказаному товарі (саджанцях) наявні недоліки або істотні недоліки, які виникли саме з вини виробника (продавця, виконавця).

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про необґрунтованість позовних вимог через недоведеність позовних вимог.

Розглядаючи довід апеляційної скарги про невідповідність затвердженій формі товарного чеку та не проведення патежу через термінал РРО, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень пункту 14 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються, зокрема: при здійсненні розрахунків за послуги у разі проведення таких розрахунків виключно за допомогою банківських систем дистанційного обслуговування та/або сервісів переказу коштів.

Судом встановлено, що у відповідності до платіжної інструкції №86.128 від 13.05.2024 року розрахунок за послуги проводився із застосуванням банківських систем дистанційного обслуговування.

За таких обставин, апеляційний суд вважає зазначений довід апеляційної скарги необґрунтованим та таким, що не спростовує правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: