Справа №295/1181/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Чішман Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Рафальської В.А.,

представника відповідача Агапової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства про відшкодування моральної шкоди, третя особа - громадська організація «Проти придурків та ідіотів», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати, що ненадання відповідачем чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді на усі питання, поставлені у зверненні від 05.08.2024 йому завдано моральної шкоди, просив стягнути з відповідача на свою користь 40000, 00 моральної шкоди.

В обґрунтування вимог вказано, що 05 серпня 2024 року позивач звернувся спільно з громадською організацією "Проти придурків та ідіотів" до Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства із запитом про надання інформації. Однак, у відповіді, яка викладена в листі №11-06/844 від 12.08.2024, відповідач повідомив, що не володіє запитуваною інформацією. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 №24015269/24 визнано протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства при розгляді запиту ОСОБА_1 від 05.08.2024 "05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ", зобов`язано відповідача розглянути запит позивача від 05.08.2024 "05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ" у повній відповідності до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації". Позивач зазначає, що до часу подання даної позовної заяви рішення суду залишилось не виконаним, звернення від 05.08.2024 з урахуванням висновків суду не розглянуто.

На думку позивача протиправність поведінки та вина відповідача завдали позивачу моральної шкоди, розмір якої останній визначив у сумі 40000, 00 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 16).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с. 33).

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду 13.02.2025 клопотання про розгляд справи без його участі.

18.03.2025 від представника відповідача судом отримано через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що Центральним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства листом від 12.08.2024 № 11-06/844 було надано повну обґрунтовану, чітку, зрозумілу та вичерпну відповідь на запит, а тому відповідачем дотримано вимог чинного законодавства України. Крім цього у відзиві зазначено, що позивач у своїй позовній заяві не довів та необґрунтував, що саме від дій відповідача він зазнав моральної шкоди, що неправомірні дії відповідача призвели до його душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних та комфортних умов проживання його та членів його сім`ї, та спричинив йому не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних затрат, до негативно впливає на здоров`я. Тобто, при заявленні позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди позивач не пов`язував наявність моральної шкоди у зв`язку із каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому підстав стверджувати, що відповідачем завдано моральної шкоди позивачу немає.

Позивач не скористався своїм правом подати відповідь на відзив, однак 19.03.2025 подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що ненадання обґрунтованої та чіткої, зрозумілої та вичерпної відповіді на усі поставлені у зверненні від 05.08.2024 запитання вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого часу, що призвело до порушення в позивача нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, до порушень стосунків з оточуючими людьми внаслідок необхідності неодноразово повторно звертатись для встановлення істини в справі та доказування, спричинило витрачання позивачем додаткового часу, значних власних коштів, сили та здоров`я для відновлення порушеного права, призвело до розчарування, відчуття несправедливості, що відобразилося на психоемоційному стані та завдало позивачу моральної шкоди.

Відповідачем не подано до суду будь-яких заперечень на додаткові пояснення позивача.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову, зазначила, що позивачем не обгрунтовано та непідтверджено належними доказами завдання йому моральної шкоди, зазначила, що твердження позивача про невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду є надуманими. Відповідач на виконання рішення надав позивачу вичерпну відповідь від 23.01.2025. Зауважила, що позивач направляє на адресу відповідача велику кількість запитів, що створює для управління значне навантаження щодо підготовки відповідних відповідей.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позовні вимоги полягають у стягненні моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 5 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.п. 55-57 судового рішення).

Зі змісту копії рішення Житомирського окружного адміністративного суду вбачається, що 05 серпня 2024 року позивач звернувся спільно з громадською організацією "Проти придурків та ідіотів" до Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства із запитом від 05.08.2024 року "05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ" про надання інформації.

У зазначену запиті позивач просив надати інформацію, а саме копію відомостей про державне майно на підставі результатів інвентаризації за 2021 та 2022 роки Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства, внесених до автоматичної системи "Юридичні особи".

За результатами розгляду запиту позивача, відповідач листом від 12.08.2024 повідомив позивача, що згідно постанови КМ України від 07.09.2022 року №1003 "Деякі питання реформування управління лісової галузі" ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів. Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства наділено повноваженнями, передбаченими у відповідному Положенні, затвердженому наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09.11.2022 №1005.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 в справі №240/15269/24 визнано протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства при розгляді запиту ОСОБА_1 від 05.08.2024 "05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ", зобов`язано відповідача розглянути запит позивача від 05.08.2024 "05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ" у повній відповідності до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" (а.с. 6-8).

З такого рішення встановлено, що відповідач не врахував, що в силу приписів ч. 3 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. В силу наведених правових норм Постанови №1003 та в силу вимог ст. 13 Закону №2939-VI відповідачу за характером діяльності мало бути відомо, хто володіє запитуваною інформацією. При розгляді запиту позивача від 05.08.2024 року відповідач не врахував вказані вимоги ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI, не дотримав їх, що призвело до порушення прав Позивача, передбачених цим Законом.

З огляду на викладене вище, судом встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, а позивачем не доведено, що відомості, які були ним витребувані, перебували у володінні відповідача. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду встановлено, що відповідачем лише не направлено запит позивача належному розпоряднику інформації з одночасним повідомленням про це запитувача.

З наведеного, на переконання суду, слідує, що дії відповідача не мали умисного характеру та відповідач не мав на меті порушити права позивача.

Також позивач в позові посилається на те, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача було порушено його права. Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не долучив до матеріалів справи ні запиту до відповідача, ні відповіді на запит, не зазначив з якою метою він просив надати документи зазначені в запиті. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відсутність у позивача офіційних документів, які зазначені в його запиті про надання публічної інформації, стали перешкодою для реалізації чи захисту його прав, що призвело до спричинення йому моральних страждань.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із врахування зазначених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався лише на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2024.

Однак, слід зазначити, що сам лише факт ухвалення рішення судом не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Вказаним рішенням Житомирський окружний адміністративний суд, визнав протиправну бездіяльність Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства при розгляді запиту ОСОБА_1 від 05.08.2024 "05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ", зобов`язав відповідача розглянути запит позивача від 05.08.2024 "05.08.24 ЦМУ запит звіт ЖЛГ" у повній відповідності до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", отже, цим судовим рішенням були відновлені порушені права позивача на розгляд його запиту. Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд констатував факт порушення відповідачем вимог законодавства при розгляді його запиту. При цьому, враховуючи характер спірних правовідносин, вина заподіювача шкоди презюмується. Разом з тим, вказаних обставин недостатньо для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди (№826/10460/16 від 03.10.2019 року, №804/6922/16 від 31.07.2019 року та інші).

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті позивача, тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Зазначаючи про моральні страждання та тяжкий психоемоційний стан, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із тим, що відповідач надав неповну відповідь на його запит.

Сама по собі позовна заява містить лише цитування процесуальних рішень, які постановлені в інших справах, в яких заявлялись вимоги про відшкодування моральної шкоди, в той же час в ній абсолютно відсутній конкретний виклад фактичних обставин, які пов`язані безпосередньо із самим позивачем, і які входять до предмета доказування в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Суд вважає, що позивач не довів, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, що спричинила шкоду здоров`ю.

Відтак суд вважає, що позивач не довів, що бездіяльність відповідача призвела до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, негативного психоемоційного стану, що досягнуло такого рівня страждання або приниження, які заподіяли позивачу моральну шкоду.

На спростування доводів позивача щодо невиконання рішення Житомирського окружногоадміністративного суду відповідачем надано лист відповідь від 23.01.2025 № 11-06/44

Отже, беручи до уваги встановлені під час розгляду даної справи обставини, які зумовили надання позивачу неповної відповіді на його запит, зважаючи на те, що позивачем не надано належних і достатніх доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, заподіяння шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, які призвели до спричинення моральних страждань, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 76-82, 137, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, третя особа - громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Степана Бандери, 8, .

Третя особа: громадська організація «Проти придурків та ідіотів», місцезнаходження: м. Коростишів Житомирської області, вул. Святкова, 48.

Повний текст рішення виготовлено 27 березня 2025 року.

Суддя Л.М. Чішман